Справа № 209/1745/26 
Провадження № 3/209/433/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду міста Кам`янського Левицька Н.В.розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
30 березня 2026 року до Дніпровського районного суду міста Кам`янського з Відділення поліції № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 154 КУпАП.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 957137 від 20.03.2026, вказано, що тримання собак і котів у місцях, де це заборонено, відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, вигулювання собак без поводків та наморднику в невідведених для цього місцях, що спричинило шкоди здоров`я людей або їх майну. Вказаними діями, за змістом протоколу, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП.
Постановою суду від 31 березня 2026 року матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 154 КУпАП направлено до Відділення поліції № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для належного дооформлення, оскільки протокол не відповідав вимогам закону, а саме: у ньому не було зазначено дати, часу та місця вчинення адміністративного правопорушення, суті правопорушення, а також не визначено нормативного акта, який передбачає відповідальність за вказане правопорушення.
06 квітня 2026 року до суду з Відділення поліції № 1 Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області повторно надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП.
До матеріалів справи, зокрема, долучено рапорт поліцейського СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області сержанта поліції Мирослава Білоуса, який адресований керівництву, з якого вбачається, що ним спільно з інспектором СРПП старшим лейтенантом поліції Тютюнником Є.О. здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , за викликом ОСОБА_2 за фактом її звернення щодо укусу собакою, яка належить сусідці ОСОБА_1 .
Як зазначено у рапорті, ОСОБА_1 , проживаючи у квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку, утримувала тварин з порушенням установлених правил, зокрема трьох безпородних собак без відповідних документів та щеплень, у неналежних санітарних умовах. 20 березня 2026 року близько 11 год. 50 хв., внаслідок неуважності власниці, тварини отримали вільний доступ до тамбурного приміщення, вибігли за межі квартири та одна із собак вкусила заявницю ОСОБА_2 , чим завдала їй фізичного болю та матеріальної шкоди у вигляді пошкодження (розірвання) куртки. При цьому, як зазначено, власниця тварин на зауваження не відреагувала та належних заходів для недопущення подібних випадків не вжила.
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що дійсно утримує трьох собак у своїй квартирі. Зазначила, що в день події двері квартири відчинилися випадково, внаслідок чого собака вибігла до тамбурного приміщення та вкусила сусідку. Вона вибачилася перед потерпілою ОСОБА_2 та просила суд суворо її не карати, запевнивши, що в подальшому вживатиме всіх необхідних заходів для недопущення подібних випадків.
Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що у сусідки ОСОБА_1 проживають три безпородні собаки. Зазначила, що двері квартири сусідів часто залишаються привідчиненими, у зв`язку з чим раніше вже виникали зауваження, на які чоловік ОСОБА_1 реагував агресивно та провокував конфлікти. 20 березня 2026 року, коли вона виходила зі своєї квартири, у тамбурному приміщенні на неї напала собака, яка належить ОСОБА_1 , та вкусила її. Просила суд вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши думку учасників справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин цієї справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступних висновків.
В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Як зазначено в ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.
У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.
При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), відтак адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.
Частиною 2 статті 154 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті 
Диспозицією частини 1 статті 154 КУпАП визначено, що тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, є суспільні відносини у сфері ветеринарної безпеки та охорони здоров`я населення.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: 1) тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях (формальний склад); 2) тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну (матеріальний склад).
Умовою настання адміністративної, а не іншого виду юридичної відповідальності є: наявний причинний зв`язок між порушенням правил тримання собак і котів та настанням наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема у рішеннях у справах Кобець проти України від 14 лютого 2008 року, Берктай проти Туреччини від 08 лютого 2001 року, Леванте проти Латвії від 07 листопада 2002 року, неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд має керуватися стандартом доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», який може випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою доказів або неспростовних презумпцій.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою можливе лише за умови доведеності її вини у встановленому законом порядку.
Згідно з положеннями статей 9-12, 280 КУпАП, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення у її діянні всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою закону, зокрема об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. При цьому суд здійснює оцінку виключно тих доказів, які зібрані та містяться у матеріалах справи.
У зв`язку з цим, відомості про всі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення повинні бути належним чином відображені у протоколі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП, оскільки саме цей документ є первинним процесуальним джерелом фіксації обставин правопорушення.
Крім того, адміністративна відповідальність за частиною другою статті 154 КУпАП настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, якщо такі дії спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а також у разі повторного протягом року вчинення відповідного порушення.
Диспозиція частини другої статті 154 КУпАП є бланкетною, оскільки вона визначає лише загальні ознаки правопорушення та встановлює відповідальність за нього, водночас для з`ясування змісту протиправної поведінки відсилає до інших нормативно-правових актів, які регулюють правила утримання тварин та діють на території відповідного населеного пункту. Саме положення таких актів конкретизують обсяг обов`язків власників тварин та дозволяють встановити, чи мало місце порушення, що утворює склад адміністративного правопорушення.
Таким чином, для правильного вирішення справи суд має встановити не лише сам факт настання шкідливих наслідків, але й конкретне порушення відповідних правил утримання тварин, а також наявність причинного зв`язку між таким порушенням і заподіяною шкодою, що у сукупності свідчить про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення.
Так, на підтвердження інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суду надано такі докази:
протокол серії ВАД № 957137 від 20.03.2026;
пояснення ОСОБА_2 де вказано, що 20.03.2026 приблизно 11.50 виходила із квартири, де в цей час з сусідньої квартири до тамбуру вибігла сусідська собака та вкусила її за ліву руку в область ліктьового суглоба. Після чого вона викликала швидку медичну допомогу. Звернулась до поліції з метою інформування; 
протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.03.2026;
картку звернення ОСОБА_2 за антирабічною допомогою;
рапорт поліцейського СРПП ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області сержанта поліції Мирослава Білоуса.
Згідно ч.1 ст.256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Також, відповідно до п. 6 ч. 9 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (зі змінами) у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол);
Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 957137 від 20 березня 2026 року складено з істотним порушенням вимог статті 256 КУпАП та положень Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.
Зокрема, у вказаному протоколі відсутні обов`язкові відомості, передбачені законом, а саме не зазначено дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також не конкретизовано суть інкримінованого діяння.
Крім того, у протоколі відсутні будь-які посилання на конкретні положення нормативно-правових актів, які регулюють правила тримання собак і котів та які, за твердженням особи, що його склала, були порушені ОСОБА_1 .. Не зазначено також реквізитів відповідного нормативно-правового акта та органу, який його прийняв.
З огляду на бланкетний характер диспозиції частини другої статті 154 КУпАП, встановлення об`єктивної сторони правопорушення є неможливим без чіткого визначення конкретних правил, порушення яких інкримінується особі. Саме такі правила конкретизують зміст протиправної поведінки та дозволяють відмежувати правомірні дії від правопорушення.
Відсутність у протоколі посилання на відповідні норми таких правил, а також ненаведення їх змісту фактично позбавляє суд можливості перевірити наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивної сторони.
За таких обставин наведені недоліки протоколу є істотними, оскільки вони перешкоджають всебічному, повному й об`єктивному з`ясуванню обставин справи та прийняттю законного і обґрунтованого рішення
Відповідно до вимог чинного законодавства, судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється виключно в межах адміністративного обвинувачення, сформульованого у протоколі про адміністративне правопорушення. Вихід суду за межі такого обвинувачення, зокрема шляхом встановлення нових обставин, що не були відображені у протоколі та які можуть погіршити становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є неприпустимим, оскільки порушує її право на захист від конкретного обвинувачення.
Неконкретність адміністративного обвинувачення, що полягає у відсутності чіткого та повного викладення суті інкримінованого діяння, не лише унеможливлює належну реалізацію особою свого права на захист, але й позбавляє суд можливості здійснити повну та об`єктивну перевірку доводів органу, який склав протокол, щодо наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Водночас суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.
Разом із цим, уповноваженою особою на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до скерованих до суду матеріалів долучено рапорт поліцейського СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області сержанта поліції Мирослава Білоуса.
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 28 травня 2020 року у справі № 524/4668/17 та від 15 квітня 2020 року у справі № 489/4827/16-а, рапорт працівника поліції сам по собі не може вважатися належним та достатнім доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки має службовий характер та складений особою, яка є представником суб`єкта владних повноважень.
Оцінюючи зазначений рапорт у сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що він не є самостійним доказом, який беззаперечно підтверджує обставини вчинення адміністративного правопорушення, оскільки викладені в ньому відомості не підтверджені іншими належними та допустимими доказами, отриманими у передбаченому законом порядку.
Крім того, рапорт відображає виключно суб`єктивне сприйняття обставин події працівником поліції та не містить об`єктивних даних, які б дозволяли суду перевірити викладені в ньому відомості, зокрема не підтверджується відповідними доказами факт порушення конкретних правил утримання тварин, причинний зв`язок між діями особи та настанням шкоди, а також інші істотні елементи складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин рапорт працівника поліції підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, однак з огляду на відсутність їх належного підтвердження, не спростовує наявних у справі сумнівів щодо доведеності вини особи.
За таких обставин, під час розгляду справи у суду виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 , дії якої кваліфіковано за ч. 2 ст. 154 КУпАП. Наявні у матеріалах справи докази не відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, а також не підтверджують у сукупності факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною нормою.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що використання доказів, які не дозволяють належним чином перевірити їх зміст та достовірність, порушує принцип справедливого судового розгляду, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема рішення у справах «Бочаров проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»). За відсутності чіткої, безперервної та зрозумілої фіксації процесуальних дій сумніви щодо доведеності вини особи не можуть тлумачитися проти неї.
Наведені факти свідчать про неналежність означених доказів, які не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно обставин вчинення правопорушником протиправного діяння, що ставиться йому у провину складеним відносно нього протоколом. Таким чином викликають певних сумнівів дії працівників поліції під час складання відповідного протоколу, які могли нести формальний характер.
Інших доказів, працівниками поліції, для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Суд також враховує, що відповідно до практики Європейський суд з прав людини, зокрема у рішеннях «Lutz v. Germany», «Schmautzer v. Austria», «Malige v. France», «Ozturk v. Germany», принцип презумпції невинуватості, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поширюється і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, з огляду на характер правопорушення та суворість можливих санкцій.
Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у п. 43 рішення у справі «Кобець проти України» (з посиланням на рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), доказування має ґрунтуватися на сукупності достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою доказів або неспростовних презумпцій. За відсутності таких не можна вважати, що вину особи доведено поза розумним сумнівом.
Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин суд вважає, що надані у справі докази не утворюють такої сукупності доказів, яка б відповідала стандарту доказування «поза розумним сумнівом», що відповідно до практики Європейського суду з прав людини має ґрунтуватися на достатньо переконливих, чітких та узгоджених між собою доказах або неспростовних презумпціях.
Такий підхід узгоджується також з практикою Європейський суд з прав людини, зокрема, викладеною у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року, відповідно до якої доведеність вини має ґрунтуватися на сукупності достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів або неспростовних презумпцій.
Водночас, як зазначено у рішенні у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не допускає наявності невирішених сумнівів щодо вини особи.
Оскільки у даній справі такі сумніви залишаються, вони не можуть бути усунуті під час судового розгляду та підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене, керуючись принципом презумпції невинуватості, згідно якого, крім іншого, усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП належить закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7,9, 154, 245, 247, 251, 252, 256, 268, 277, 278, 280, 283, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційному суді через Дніпровський районний суд міста Кам`янського протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА