ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/708/26	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лічман Л.В.,
судді Богатир К.В., Павленко Н.А., 
секретар судового засідання Пелешок Т.С.,
за участю представників учасників справи: 
від позивача: Ляшан С.А.,
від відповідачів: не з`явились, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,АЙСБЕРГ-ФІШ”
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 р., постановлену суддею Желєзною С.П.,
про відмову у забезпеченні позову до подання 
позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ,,АЙСБЕРГ-ФІШ”
до: Фізичної особи-підприємця Поварчук Любові Миколаївни, Фізичної особи-підприємця Деревянко Надії Петрівни, Фізичної особи-підприємця Шарацької Ангеліни Миколаївни, Фізичної особи-підприємця Сокур Світлани Леонідівни, Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ДАНВЕР СИФУД”
про стягнення коштів,
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” (далі – ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ”) звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до Фізичної особи-підприємця Поварчук Любові Миколаївни (далі – ФОП Поварчук Любов Миколаївна), Фізичної особи-підприємця Деревянко Надії Петрівни (далі – ФОП Деревянко Надія Петрівна), Фізичної особи-підприємця Шарацької Ангеліни Миколаївни (далі – ФОП Шарацька Ангеліна Миколаївна), Фізичної особи-підприємця Сокур Світлани Леонідівни (далі – ФОП Сокур Світлана Леонідівна), Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ДАНВЕР СИФУД” (далі – ТОВ ,,ДАНВЕР СИФУД”), в якій просить:
1) накласти арешт на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним № 716860151239, а саме квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності у розмірі частки 119/3000; 
2) накласти арешт на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TOURAN, 2008 р.в., зареєстрований 08.12.2021 р. на ім`я ОСОБА_2 ; 
3) накласти арешт на транспортний засіб марки MAZDA, модель 3, 2007 р.в., зареєстрований 21.11.2023 р. на ім`я ОСОБА_3 ;
4) накласти арешт на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним № 2603236751100, яким є квартира АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_4 на праві власності.
В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що між ним та ФОП Поварчук Любов`ю Миколаївною, ФОП Деревянко Надією Петрівною, ФОП Шарацькою Ангеліною Миколаївною, ФОП Сокур Світланою Леонідівною, ТОВ ,,ДАНВЕР СИФУД” укладено договори поставки № 39484 від 04.03.2024 р., № 38857 від 22.07.2022 р., № 39906 від 03.03.2025 р., № 39907 від 03.03.2025 р., № 38859 від 28.07.2022 р. відповідно, на виконання яких протягом 2024-2025 рр. ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” поставило за відповідними накладними товар на загальну суму 7262518,30 грн з наданням відстрочки по оплаті, проте оплату покупцями не проведено, добровільне погашення боргу не здійснюється.
Товар для вказаних суб`єктів господарювання отримували фізичні особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вони представлені постачальнику (позивачу) як водії з повноваженнями експедитора, які на правах працівників здійснювали отримання та перевезення товару від постачальника до складу боржників. Особою, яка представила постачальнику цих водіїв, є директор ТОВ ,,ДАНВЕР СИФУД” Деревянко Артем Миколайович. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен самостійно, періодично приїздили на вантажному авто на склад постачальника та отримували товар на одного з боржників, про що складалися відповідні документи із підписом. Водії мають бути залучені до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідачів, оскільки передбачається перспектива, за якою боржники можуть вказувати, що не отримували товар або такий товар не було доставлено. За таких обставин, всі вимоги по відшкодуванню та оплаті вартості такого товару можуть бути направлені позивачем до ОСОБА_5 та/або до Чернявського Павла або від відповідачів може бути регрес до зазначених осіб, якщо з відповідачів буде стягнено борг за товар, поставлений постачальником, але недоставлений працівниками покупців.
Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, заявник зазначає, що у разі подання позову про стягнення коштів кожен з відповідачів, якщо не матиме відповідних обмежень, може у будь-який момент розпорядитися коштами та відчужити майно, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо його буде ухвалене на користь позивача. 
Крім того, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі № 904/1934/23, заявник зауважує, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідачів у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 р. у справі № 916/708/26 (суддя Желєзна С.П.) відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Ухвала мотивована тим, що, враховуючи ненадання ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” жодних доказів підтвердження виконання зобов`язань за договорами поставки та/або пред`явлення позивачем претензій до відповідачів з вимогами про погашення заборгованості, місцевий господарський суд дійшов висновку, що з поданої заяви не вбачається виникнення між сторонами спору. 
У задоволенні заяви про накладення арешту на майно ФОП Деревянко Н.П. суд першої інстанції відмовив ще й у зв`язку з відсутністю відомостей про наявність у зазначеної особи зареєстрованого на праві власності транспортного засобу згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що існування у відповідачів можливості в будь-який момент розпорядитися належним їм на праві приватної власності майном є очевидною та не потребує доведення, проте лише наявність такої можливості не може бути безумовною та єдиною підставою для накладення арешту на майно відповідачів, про що свідчить висновок Верховного Суду, зроблений у постанові у справі № 916/3385/25.
Не погодившись з постановленою ухвалою, ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 р. у справі № 916/708/26 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову до його подачі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що:
- законодавством та судовою практикою, зокрема висновками Верховного Суду, не визначається точний та/або виключний перелік даних, які б могли стати доказами беззаперечної наявності ризику втрати чи зменшення цінності/вартості майна, щодо якого застосовується захід забезпечення позову;
- Верховний Суд у справі № 904/1934/23 вказав, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін;
- деякі з потенційних відповідачів розпорядилися і позбулися у своїх інтересах свого майна, яке заявлялось до/для арешту у порядку забезпечення позовних вимог (до постановлення оскаржуваної ухвали за іншою заявою позивача ухвалою Господарським судом Одеської області від 10.02.2026 р. у справі № 916/378/26 відмовлено у забезпеченні позову, про що відомо відповідачам);
- названі обставини дозволяють достатньо обґрунтовано не лише припускати, але й стверджувати, що майно, на арешті якого наполягає позивач, може бути реалізоване боржниками, як мінімум у юридичному сенсі, для уникнення законних підстав для звернення стягнення на нього з метою погашення боргу за судовим рішенням.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 р. у справі № 916/708/26: апеляційну скаргу ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 р. у справі № 916/708/26 залишено без руху; встановлено ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” строк для надання опису вкладення у цінний лист в підтвердження надсилання ФОП Деревянко Надії Петрівні копій апеляційної скарги і доданих до неї документів, які у названої фізичної особи відсутні, – 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 р., зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 р. у справі № 916/708/26 та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10.04.2026 р.
Колегія суддів зазначає, що, незважаючи на закінчення встановленого судом строку, відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 р.: призначено до розгляду в судовому засіданні справу № 916/708/26 за апеляційною скаргою ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 р. про відмову у забезпеченні позову до подання позовної заяви; повідомлено учасників справи про те, що засідання відбудеться 06.05.2026 р.
Представники відповідачів у судове засідання з невідомих причин не з`явилися. Про дату, час та місце його проведення повідомлялися шляхом направлення ухвали про призначення справи до розгляду в електронні кабінети, окрім ФОП Деревянко Надії Петрівни, якій ухвала направлялась поштою на адресу реєстрації, проте повернулась неврученою в зв`язку з відсутністю адресата.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм процесуального права, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 р. у справі № 914/1570/20, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
У постанові від 24.04.2024 р. у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Апеляційний господарський суд, враховуючи на підставі ч.4 ст.236 ГПК України наведені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, зазначає, що під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд, перш за все, має пересвідчитись у тому, що між сторонами (заявником клопотання в порядку ст.ст.136,137 ГПК України та його процесуальним опонентом) дійсно виник спір, а також у тому, що дійсною метою звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову є відновлення порушених прав, а не зловживання своїми процесуальними правами, спрямоване на досягнення цілей, відмінних від задекларованих заявником. Для цього слід, зокрема, проаналізувати фактичні обставини, які передували зверненню до господарського суду, та докази, якими вони підтверджуються. При цьому при вирішенні питання щодо необхідності забезпечення позову обґрунтованість його вимог не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження під час розгляду спору по суті.
Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, її подачу обґрунтовано тим, що ФОП ОСОБА_2 , ФОП Шарацькою Ангеліною Миколаївною, ФОП Сокур Світланою Леонідівною, ТОВ ,,ДАНВЕР СИФУД” не виконуються зобов`язання щодо оплати поставленого товару, в підтвердження виникнення яких ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” надає виключно договори поставки.
Оцінивши доказове значення угод на поставку товару, місцевий господарський суд вірно зауважив, що вони свідчать лише про досягнення певних домовленостей та жодним чином не підтверджують їхню практичну реалізацію, яка могла б і не відбутись, наприклад, через втрату контрагентами господарського інтересу.
Виходячи з наведеного та того, що будь-яких доказів виконання ним зобов`язань за договорами поставки та/або пред`явлення позивачем претензій до відповідачів з вимогами про погашення заборгованості не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про непідтвердження матеріалами поданої заяви факту виникнення спору між сторонами. 
Додатково колегія суддів зауважує, що в текстах заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” наводить обставини, пов`язані з тим, як відбувалась передача ним товару покупцям, стверджуючи, що від імені останніх товар отримували фізичні особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в зв`язку з чим складалися відповідні документи з підписом. При цьому ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” не виключає, що особи, в інтересах яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримували товар, можуть вказувати, що не отримували товар або такий товар не було доставлено, тому всі вимоги по відшкодуванню та оплаті вартості товару можуть бути направлені позивачем до ОСОБА_5 та/або до ОСОБА_7 .
Таке розуміння апелянтом обставин, пов`язаних з поставкою товару та особами, які його отримали, свідчить про те, що ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” остаточно не визначилось із суб`єктами, винними у порушенні його прав, а, отже, мають бути відповідачами за його позовом, у т.ч. ними можуть бути ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зі статусом фізичні особи, з огляду на що майбутній спір з приводу поставок товару може взагалі не відноситись до юрисдикції господарського суду за суб`єктним критерієм.
Відтак, заявник не довів виникнення спору між ним та особами, на майно яких пропонує накласти арешт, з огляду на що місцевий господарський суд цілком законно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційний господарський суд відхиляє посилання представника апелянта на те, що докази виконання договорів поставки з боку ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” разом із заявою про забезпечення до подачі позову не надано, адже вони (докази) мають бути предметом дослідження в ході розгляду справи по суті, та вказує, що на стадії вирішення процесуального питання про вжиття заходів забезпечення позову названі докази теж повинні досліджуватись, однак не в контексті підтвердження ними правомірності заявлених вимог, а через призму того, чи виник між сторонами спір щодо невиконання господарських зобов`язань, а також того, який зміст та розмір останніх, з метою перевірки адекватності запропонованого заходу, його співмірності із заявленими вимогами тощо.
Окремо колегія суддів вказує, що в апеляційній скарзі жодним чином не аналізуються висновки суду першої інстанції, покладені в основу оскаржуваної ухвали. При цьому апелянт зосереджує увагу на відсутності необхідності доведення нічим не обмеженого права відповідачів в будь-який момент розпорядитися своїм майном, проте з таким розумінням процесуального закону місцевий господарський суд прямо погодився, одночасно правильно зазначивши, що наявність такої можливості у відповідачів не є безумовною та єдиною підставою для накладення арешту на їхнє майно.
Також потрібно зауважити, що виявлені ТОВ ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” факти реалізації деякими з потенційних відповідачів свого майна не для проведення розрахунків з позивачем не являються вирішальними в даному випадку, оскільки обставини в частині виникнення спору між сторонами підлягають першочерговому встановленню під час вирішення питання про забезпечення позову.
Підсумовуючи викладене, слід констатувати, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, не мають наслідком зміну чи скасування оскаржуваного судового рішення, яке підлягає залишенню без змін, будучи законним та обґрунтованим.
За правилами ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, яка залишається без задоволення, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст.129,232,233,236,269,270,275,276,281,282,284 ГПК України, постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,АЙСБЕРГ-ФІШ” залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 р. у справі № 916/708/26 про відмову у забезпеченні позову до його подання – без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю ,,АЙСБЕРГ-ФІШ”.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.286-291 ГПК України.
Повну постанову складено та підписано 11 травня 2026 р.

Головуючий суддя Лічман Л.В.

Судді: Богатир К.В.

Павленко Н.А.