Єдиний унікальний номер 205/17879/25
Номер провадження2-а/205/33/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєва А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:
І.  Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач звернулася до суду з вищеназваним адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 6169901 від 17.11.2025 року, винесену поліцейським 2 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Виноградчим Артемом Арсенійовичем,  відповідно до якої на неї, позивача, було накладено штраф у розмірі 340 грн. 00 коп., за порушення вимог пункту 12.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою, при розгляді справи відносно неї суб`єктом владних повноважень не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно позивача - закриттю, у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення. 
Представником Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції надано відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що факт вчинення правопорушення позивачем є наявним та підтверджується наданими відповідачем доказами, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства України. 
Позивачем було подано відповідь на відзив, у якій позивач просила постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 6169901 від 17.11.2025 року скасувати, посилаючись на те, що по-перше, на відео з бодікамери патрульного поліцейського, чітко видно, що останній ігнорує вимоги законодавства не зазначає причини зупинки автотранспортного засобу, не зазначає статтю ПДР, який регулює рух транспортного засобу у населених пунктах, а зразу дозволяється швидкість 70 км/год., хоча п.12.4 ПДР визначає 50 км/год., по-друге, на ділянці дороги по вул. Набережна Заводська, 54 в м. Дніпрі, не зафіксовано відповідачем дорожні знаки, які б підтверджували попередження про застосування прибору TRUCAM вимірювача швидкості та роботу патрульної поліції, а також, попереджувального дорожнього знаку про обмеження швидкості; по-третє, ручне розміщення засобів автоматичної фото і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TRUCAM працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- відеотехніку, тобто повинно вмонтовано стаціонарно, а в даному випадку вимірювання швидкості авто позивача відбувалося вручну; по – четверте, серійний номер лазерного приладу TRUCAM, зазначений в постанові поліцейського 2 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержанта поліції Виноградчого Артема Арсенійовича – ТС8376, відрізняється від серійного номера лазерного пристрою, зазначеного в експертному висновку від 15.12.2023 року, де вказано, що об`єктом експертизи є вимірювач швидкості з серійним номером ТС008376. Тобто, в даному випадку експертний висновок від 15.12.2023 року, виданий Департаменту патрульної поліції Національної поліції може вважатися неналежним доказом. 
Представником Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції надано заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначив, що фіксація порушення ПДР здійснювалось в ручному режимі, оскільки чинні ПДР не містять обов`язкової вимоги щодо позначення місць контролю за швидкісним режимом в ручному режимі спеціальними дорожніми знаками, така вимога є виключно до автоматичної відеофіксації порушень. Згідно п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото – і кінозйомки, відеозапису, засобів фото – і кінозйомки, відеозапису включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. При цьому згадана інструкція не містить будь –яких застережень про те, що включення відео реєстратора неможливе без попередження особи, яку він фіксує. Крім того, доводи позивача про порушення працівниками Управління порядку використання лазерного вимірювача швидкості LT1 20/20 TRUCAM ІІ є помилковим, оскільки законодавство не містить імперативних норм стосовно стаціонарного розміщення приладу TRUCAM, та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі. Відповідно до листа ДП «Укрметртесстандарт» лазерний вимірювач LT1 20/20 TRUCAM ІІ відноситься до ручних вимірювачів швидкості руху транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. У зв`язку з чим, представник відповідача просить у задоволені позовних вимог  ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.  
Позивачем ОСОБА_1 подано додаткові пояснення, в яких просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. У такій заяві по суті справи позивача зазначає, що є очевидним факт, що питання ручного використання лазерного приладу вимірювання швидкості TRUCAM чітко законодавством не врегульовано і є спірним при ухвалені рішення. Однак, в долученій відповідачем копії журналу обліку видачі та повернення лазерних вимірювачів швидкості вбачається, що в графі ПІБ працівник, якому видано обладнання всі прізвища замальовані коректором, а навпроти числа 17.11.2025 року значиться прізвище ОСОБА_2 , яке могло бути вписане пізніше, бо почерк не співпадає з іншими записами. В графі дата і час видачі приладу значиться 17.11.2025 року, 19: 57, тобто якщо прилад видавався в 19:57, то яким чином його могли застосовувати в 15:45 на момент складання протоколу, а якщо ж в графі вказано час повернення приладу, то коли його було видано. Крім того, залишається невідомим яким пристроєм вимірювалась швидкість автомобіля позивача. Обов`язок доведення вини особи у скоєнні правопорушення, інших обставин події правопорушення, що мали місце, покладено на суб`єкт владних повноважень. Отже, відповідачем не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки факт порушення нею п.12.4 ПДР України не підтверджено належними та допустимими доказами у справі. У зв`язку з чим просить суд позов задовольнити у повному обсязі. 
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. 
ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.
Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.
Представник відповідача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У такій письмовій заяві представник відповідача  зазначає про невизнання позовних вимог та у задоволені позову просить відмовити. 
Будь-яких інших заяв із процесуальних питань до суду не надходило.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
Ухвалою суду від 06.02.2026 року вирішено витребувати від Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пл. Троїцька, 2а, код ЄДРПОУ 4010864612) повний відеозапис з нагрудного відеореєстратора сержанта патрульної поліції 2 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Виноградчого Артема Арсеновича, який був підставою для винесення постанови серії ЕНА № 6169901 від 17.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Ухвалою суду від 16.03.2026 року вирішено витребувати від Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пл. Троїцька, 2а, код ЄДРПОУ 4010864612) Журнал обліку та повернення лазерних вимірювачів швидкості з відміткою за 17.11.2025 року. 
Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
За вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.
ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 
Судом встановлено, що 17.11.2025 року поліцейським 2 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Виноградчим Артемом Арсенійовичем, було винесено постанову серії ЕАН № 6169901, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. У вказаній Постанові зазначено, що 17.11.2025 року о 12:35:25 в м. Дніпрі по вул. Набережна Заводська, 54, водій  ОСОБА_1 , рухалася зі швидкістю 103 км/год у населеному пункті, де дозволяється рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год, чим порушила п.12.4 ПДР України, швидкість виміркувалася лазерним приладом ТС8476, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП. 
Судом також встановлено, що в даному випадку між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу правомірності притягнення Позивача, як водія транспортного засобу, до адміністративної відповідальності, та накладення на останньої адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В даному випадку спірна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності складена з підстав наявності у відповідача переконання про порушення позивачем вимог п.п. 12.4 Правил дорожнього руху, тобто перевищення швидкості на 53 км/год, 103 км/год у населеному пункті, де дозволяється рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год, рухалася позивач зі швидкістю 103 км/год. 
Суд вказує, що відповідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналогічна за своїм змістом вимога міститься й у ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна також містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно частини 1 статті 1 Закону України Про Національну поліцію, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Статтею 14 Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 р. № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують вказані вище Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У пункті 12.4. ПДР України установлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд враховує, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 17.11.2025 року серії ЕНА № 6169901, містить відомості про фіксацію порушення засобом ТС8376.
Департамент патрульної поліції на виконання ухвали суду про витребування доказів долучив компакт-диск, який містить відеозапис з приладу TruCAM ТС008376 з результатами фіксації руху транспортного засобу AUDI АЕ 40 73 ТН.
Проаналізувавши наведені у позовній заяві доводи позивача, та оцінивши зміст постанови у її сукупності з дослідженим судом змістом відеозапису з приладу TruCAM ТС008376 суд зазначає про наступне.
Щодо доводів про неможливість використання TruCAM в ручному режимі. 
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та захисту прав споживачів» № 22-01/34405 від 23.07.2026 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam ІІ № ТС008376 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год. до 200 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; ±1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год. 
Правильність реалізації у приладі «TruCAM» такого алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі «TruCAM», але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом «TruCAM».
Отже, згідно з технічними характеристиками прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruCAM» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому його покази можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.
Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватися з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання.
При цьому, відсутні підстави вважати, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача саме таким чином вплинуло на результат вимірювання, оскільки відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.
Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.
Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання.
Отже, можливість використання приладу TruCam LT1 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).
Вищевикладене спростовує доводи позивача про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCam в ручному режимі.
Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що матеріали справи містять докази, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км на годину.
Щодо доводів позивача про відсутність дорожніх знаків.
Аргументи позивача щодо відсутності дорожніх знаків про здійснення контролю швидкості не впливають на наявність складу правопорушення.
Суд вказує, що обов`язок дотримання встановленого швидкісного режиму є безумовним і не залежить від наявності чи відсутності попереджувальних знаків.
Так, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби контролю за дотриманням дорожнього руху в частині порушення норм швидкісного режиму.
Згідно ПДР України знак 5.76 позначає «Автоматичну відеофіксацію порушень Правил дорожнього руху».
Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у Позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.
Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 13.09.2017 по справі № 285/345/17 зазначив, що сам по собі факт візуального несприйняття дорожнього знаку позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР. оскільки є наслідком взаємодії як об`єктивних явищ природи (погодні умови, освітлення, тощо) так і суб`єктивних процесів (швидкість сприйняття та аналізу дорожньої обстановки, здатність уважно спостерігати за нею).
Разом з тим, фіксація порушення ПДР Шинкаренко Владиславою Володимирівною здійснювалась в ручному режимі, таким чином чинний ПДР не містить обов`язкової вимоги щодо позначення місць контролю за швидкісним режимом в ручному режимі спеціальними дорожніми знаками, така вимога є виключно до автоматичної відеофіксації порушень ПДР.
Стосовно посилання Позивача у позові на ту обставину, що в оскаржуваній постанові не міститься інформація стосовно доказу, яким підтверджуються обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 слід зазначити, що з досліджених фото та відеозапису з технічного приладу ТгuСаm (місце вчинення правопорушення підтверджується також географічними координатами, які визначає прилад та нагрудний відеореєстратор інспектора) вбачається, що транспортний засіб, яким керувала позивач порушив вимоги швидкісного режиму.
З вищенаведеного можна зробити висновок, що позивач під час руху не виконала вимог ПДР, та не вибрала безпечної допустимої швидкості руху. До того ж, позивач, порушуючи на даній ділянці автодороги, де встановлено дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», вимоги швидкісного режиму, була завчасно проінформована дорожнім знаком 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів (схема розміщення та фото дорожніх знаків).
Окрім того, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 13.09.2017 по справі № 285/345/17 зазначив, що сам по собі факт візуального несприйняття дорожнього знаку позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР, оскільки є наслідком взаємодії як об`єктивних явищ природи (погодні умови, освітлення, тощо) так і суб`єктивних процесів (швидкість сприйняття та аналізу дорожньої обстановки, здатність уважно спостерігати за нею).
Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.
Щодо посилань позивача на розбіжності у серійних номерах приладу.
Судом встановлено, що у постанові зазначено один серійний номер приладу, тоді як у матеріалах справи містяться відомості про інший.
Разом з тим, наданий відповідачем відеозапис ідентифікує конкретний транспортний засіб позивача, час та місце вчинення правопорушення, що виключає сумнів у тому, що фіксація порушення здійснювалась саме відносно позивача.
Переглянувши наданий відеозапис, суд зазначає, що відеофайл «Трукам» містить запис проїзду транспортного засобу AUDI АЕ 40 73 ТН. 
Отже, відповідачем доведено та матеріали справи містять докази, що 17.11.2025 року о 12 год. 35 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом AUDI АЕ 40 73 ТН, рухалася по вул. Набережній Заводській, 54 в м. Дніпро, зі швидкістю 103 км./год. при дозволеній швидкості 50 км/год., чим порушила п.12.4 ПДР України.
Сам по собі формальний недолік у зазначенні серійного номера приладу, за відсутності доказів фальсифікації чи підміни доказів, не є підставою для визнання доказів недопустимими.
Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що матеріали справи містять докази, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км на годину.
Щодо доводів позивача стосовно журналу видачі приладу.
Так, доводи позивача щодо невідповідності часу видачі приладу (19:57) часу фіксації правопорушення (12:35) суд оцінює критично.
Зазначені обставини самі по собі не спростовують факт фіксації правопорушення, оскільки журнал обліку є внутрішнім документом, який не підтверджує безпосередньо факт вимірювання швидкості конкретного транспортного засобу.
При цьому вирішальне значення має саме відеофіксація правопорушення, яка містить об`єктивні дані про подію.
Доказів того, що зазначені розбіжності свідчать про відсутність події правопорушення або недостовірність відеозапису, позивачем не надано.
Суд вказує, що у даній справі доводи позивача фактично зводяться до посилань на формальні недоліки в оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, відповідно до правової позиції, що випливає із змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, при перевірці рішень суб`єкта владних повноважень суд оцінює їх не лише з точки зору формального дотримання процедури, але й з огляду на їх обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи.
Суд вказує, що формальні порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності самі по собі не є безумовною підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень. У таких випадках визначальним є встановлення факту вчинення правопорушення та наявність належних і допустимих доказів, а не формальна бездоганність оформлення процесуальних документів.
У даній справі встановлені судом обставини підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема відеозапису технічного приладу, який безпосередньо фіксує факт вчинення правопорушення, і який містить об`єктивні дані про швидкість руху транспортного засобу з можливістю його ідентифікації, час та місце події.
Отже, навіть за наявності окремих неточностей у оформленні матеріалів справи, такі обставини не впливають на правильність встановлення факту правопорушення та не спростовують доведеності вини позивача.
Таким чином, доводи позивача, спрямовані на скасування постанови виключно з формальних підстав, за відсутності спростування факту вчинення правопорушення, не можуть бути підставою для задоволення позову.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для відмови в задоволенні позову у його повному обсязі. 
VІ. Розподіл судових витрат. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.139 КАС України, суд враховує відмову у задоволені позову, у зв`язку з чим відносить судові витрати на рахунок позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 132-1, 251, 252, 254, 256, 258, 280, 285, 287, 288, 289 КУпАП, ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ВИРІШИВ:
1. У задоволені позовних вимог  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити у повному обсязі. 
2. Судові витрати по справі віднести на рахунок позивача ОСОБА_1 . 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:        Д. В. Мовчан