К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року місто Київ

справа № 752/15461/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/9412/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Плахотнюк К.Г. від 3 листопада 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім'ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім'ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що з січня 2013 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року.

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні.

Після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 не брав жодної участі у вихованні та утриманні доньки, має заборгованість зі сплати аліментів. Повним утриманням та вихованням, створенням для дитини належних соціально-побутових умов, навчанням, лікуванням позивач займається самостійно. Відповідно до проведеного
психоконсультативного дослідження донька біологічного батька не пам`ятає та не спілкується з ним, не проявляє бажання познайомитись або спілкуватись з ним.

Відповідач на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 вересня 2008 року позбавлений батьківських прав відносно своєї старшої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від першого шлюбу. Дана обставина свідчить, що відповідач не зробив будь-яких висновків та не виконує своїх батьківських обов`язків і відносно молодшої доньки. Також відповідач притягувався до кримінальної відповідальності в 2008, 2015, 2023 роках.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 3 листопада 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. 

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, зокрема, не забезпечує її матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням, не створює жодних умов для нормального спілкування з дитиною та при цьому подав до компетентних органів заяву, що відмовляється від батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки. Судом також враховано, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 , про що суду надано відповідний висновок. Наведені обставини у своїй сукупності є достатньою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 

Скаржник зазначає, що позбавлення батьківських прав не є виправданим та пропорційним, оскільки матеріали справи не містять доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків та умисного ухилення від виконання таких обов`язків. Висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачем не доведено у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька батьківських прав.

Також зазначає, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням своїми обов`язками, а не збігом життєвих обставин.

Вважає, що психоконсультативне дослідження малолітньої ОСОБА_4 та думка дитини не повинні бути абсолютними для суду, якщо така думка не буде відповідати та сприяти захисту прав і інтересів дитини.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Відповідач не вчиняє жодних дій щодо забезпечення участі у вихованні та утриманні дитини, оскільки навіть протягом всього судового розгляду, перебуваючи у місті Києві, жодного разу не з`явився до доньки та не поцікавився її життям. Посилання відповідача про відсутність доказів винної поведінки є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками. Відповідач безпідставно намагається поставити під сумнів висновок психолога та висновок органу опіки та піклування, однак не надає жодного доказу, який би спростував їх зміст. При цьому, відповідач фактично сам визнав свою неспроможність виконувати батьківські обов`язки, подавши заяву про відмову від батьківства. 

Служба у справах дітей та сім'їСвятошинської районної у місті Києві державної адміністрації відзив на апеляційну скаргу не подала.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка представника не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 січня 2013 року, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року (а.с. 13-14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві 24 листопада 2015 року (а.с. 12).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2017 року в справі № 752/10667/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 25 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16-17).

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. від 6 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № 61192129 про примусове виконання виконавчого листа № 752/10667/17, виданого Голосіївським районним судом 5 лютого 2020 року (а.с. 18).

14 грудня 2023 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Солом'янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 29).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного 4 червня 2024 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) О. Панченком, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за період з 25 травня 2017 року по 4 червня 2024 року в розмірі 413 384 грн 35 коп. (а.с. 19).

1 червня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. засвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 857 заяву ОСОБА_1 про те, що він відмовляється від батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, а також щодо усиновлення його доньки усиновлювачем ОСОБА_8 (а.с. 32-33).

За даними протоколу психоконсультативного дослідження від 8 червня 2024 року, складеного за результатами консультації дитини ОСОБА_4 , дитячим психологом - лікарем ОСОБА_9 , на запитання про біологічного батька дитина повідомила, що знає про його існування, однак не пам`ятає його та не спілкується з ним. Зазначене запитання видимих емоційних реакцій у дитини не викликало; бажання познайомитися з біологічним батьком або спілкуватися з ним дитина не проявляє (а.с. 22).

Згідно довідки № 146 від 19 червня 2024 року, виданої директором школи І-ІІІ ступенів № 206 імені Леся Курбаса, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 3-А класу, її батько, зі слів класного керівника ОСОБА_10 , у 2023-2024 навчальних роках успішністю доньки не цікавився, із вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с. 20).

Згідно відповіді директора КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1" Святошинського району міста Києва А. Садовської від 18 червня 2024 року № 1118 на адвокатський запит, ОСОБА_4 перебуває на обліку у лікаря педіатра ОСОБА_11 , під динамічним спостереженням офтальмолога, часто хворіє на ГРВІ. Дитина відвідує лікаря у супроводі матері або вітчима. Рекомендації лікарів щодо лікування та забезпечення лікарськими засобами виконуються належним чином (а.с. 21).

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", станом на
20 червня 2024 року ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 24).

Згідно акту про фактичне проживання від 28 червня 2024 року, складеного товариством з обмеженою відповідальністю "ЯВІР-ЖИТЛОБУД-2", ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27). 

Витягом з реєстру територіальної громади від 2 липня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26).

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року в справі № 757/35219/24-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 170 гривень (а.с. 73). У даній постанові встановлено, що ОСОБА_1 1 червня 2024 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини - громадянки ОСОБА_3 , а саме виловлював образи та погрози, чим завдав шкоди психологічному здоров'ю потерпілої.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 жовтня 2024 року № 107-7557 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 (а.с. 65-68).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з приписами яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо
непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Суд має встановити справедливий баланс між різними конкуруючими правами. Роблячи це, потрібно переконливо аргументувати свої рішення і забезпечити процесуальну справедливість усього процесу.

Як на правову підставу позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо його малолітньої доньки позивач посилалася на пункт 2 частини 1 статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, зокрема, не забезпечує її матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням, не створює належних умов для нормального спілкування з нею, подав заяву до компетентних органів про те, що відмовляється від своєї малолітньої доньки, орган опіки і піклування визнав позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 доцільним.

Суд апеляційної інстанції, виходячи із встановлених обставин та вищевказаних норм, не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини та статті 150 СК України, батьки несуть основну відповідальність щодо виховання та розвитку дитини.

У частині 1 статті 151 СК України закріплено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Положеннями частини 2 статті 151 СК України передбачено право батьків залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина 4 статті 155 СК України), - у тому числі позбавлення батьківських прав з підстав та у порядку, що визначені статтею 164 СК України.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 8 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини 1 статті 164 СК Українимає такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 1 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. 

Колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками відносно дитини. 

Так, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не бажає спілкуватися зі своєю донькою та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка наразі проживає з матір`ю. Поруч з цим, слід також враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості батька з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дітей чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь в утриманні і вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. 

Висновок Органу опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 жовтня 2024 року № 107-7557 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1  відносно доньки ОСОБА_6 , не містить жодних обґрунтувань прийняття такого рішення. 

Так, у висновку органу опіки та піклування лише зазначено обставини про перебування сторін у шлюбі, народження у них доньки ОСОБА_6 , стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки, наявності заборгованості зі сплати аліментів, обставини навчання дитини та перебування дитини на обліку у педіатра, подання відповідачем заяви нотаріусу про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, а також зазначено, що зі слів ОСОБА_3 , батько дитини після розірвання шлюбу участі у вихованні дитини не приймає, про життя, здоров'я, розвиток дитини не цікавиться, спроб налагодити будь-який контакт з донькою зі сторони батька не було.

Натомість, у висновку не зазначено чи було заслухано думку ОСОБА_1 щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 , а відомості про умисне нехтування відповідачем батьківськими обов`язками органом опіки та піклування записано зі слів позивача. Тобто, даний висновок за своїм змістом лише констатує факт умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої дитини зі слів позивача, без перевірки таких обставин.

У матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_1 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків; відсутні докази вчинення насильства відносно дитини.

При цьому, позовна заява не містить жодних обґрунтувань яким чином порушуються права дитини і яким чином позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи позивача, викладені у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу, про те, що, згідно з протоколом психоконсультативного дослідження, дитина не знає свого біологічного батька та не виявила бажання спілкуватися з ним.

Оцінюючи такі доводи, колегія суддів враховує, що думка малолітньої дитини підлягає оцінці з урахуванням її віку, рівня психологічного розвитку, життєвого досвіду, сімейного оточення та можливого впливу дорослих. Малолітня дитина є вразливою до зовнішнього впливу, а її ставлення до одного з батьків може формуватися під впливом обставин, яким вона в силу свого віку ще не здатна надати самостійну та об`єктивну оцінку.

У справі, що переглядається, необхідно враховувати характер особистих взаємовідносин сторін, вік дитини - 8 років 6 місяців на момент проведення психоконсультативного дослідження, а також фактичний вплив матері на формування ставлення дитини до відповідача, оскільки дитина тривалий час проживала разом із матір`ю та без участі відповідача.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 9 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17).

Хоча прецедентна практика ЄСПЛ і Верховного Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, яким необхідно приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярних контактів зі своїми дітьми (рішення ЄСПЛ від 14 березня 2017 року у справі "K.B. та інші проти Хорватії" (K.B. AND OTHERS v. CROATIA), заява № 36216/13, пункт 143).

Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не варто тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без урахування будь-яких інших факторів і проведення експертизи для визначення їхніх інтересів (рішення ЄСПЛ від 9 травня 2006 року у справі "C. Проти Фінляндії" (C. v. Finland), заява № 18249/02, пункти 57-59). Такі інтереси зазвичай вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди її здоров`ю та розвитку (рішення ЄСПЛ від 6 липня 2010 року у справі "Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії" (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), заява № 41615/07, пункт 136).

Відтак, думку дитини, яка фактично висловлена під час психоконсультативного дослідження, слід оцінювати критично.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи позивача, як підставу нехтування відповідачем батьківськими обов'язками, наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 465/3694-14-ц та від 20 березня 2019 року в справі № 199/2403/18, існування заборгованості по аліментах у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Крім того, посилання позивача на нотаріально посвідчену заяву відповідача про відмову від батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 не можуть бути самостійною та достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Сімейне законодавство не передбачає можливості добровільної відмови батька чи матері від батьківських прав шляхом подання відповідної заяви. Питання про позбавлення батьківських прав вирішується виключно судом з урахуванням установлених законом підстав, фактичної поведінки особи, її ставлення до виконання батьківських обов`язків та найкращих інтересів дитини.

Тому така заява сама по собі не породжує правових наслідків у вигляді припинення батьківських прав відповідача та не звільняє суд від обов`язку перевірити наявність передбачених законом підстав для їх позбавлення.

Подібна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2023 року в справі №401/1944/22.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи позивача про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Наявна у матеріалах справи роздруківка із сайту "Факти" стосовно ОСОБА_1 , подана позивачем до суду першої інстанції, не є належним доказом притягнення останнього до кримінальної відповідальності. Така публікація має інформаційний характер і сама по собі не підтверджує ані факту ухвалення щодо відповідача обвинувального вироку, який набрав законної сили, ані інших процесуальних рішень, з якими закон пов`язує відповідні правові наслідки (а.с. 74-76).

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що позивач не довела наявності жодної з підстав, передбачених статтею 164 СК України, та не надала належних і допустимих доказів, які б свідчили про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки.

Водночас обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для попередження ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт із дитиною, брати участь у її вихованні та розвитку, а також здійснювати належне піклування про дитину.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що залишення без належного реагування попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання
батьківських обов`язків може мати правове значення при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав у подальшому. Зокрема, у справі № 149/2510/21 Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року визнав невиконання такого попередження однією з обставин, що підтверджувала наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Ураховуючи викладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який застосовується лише за наявності достатніх і переконливих доказів винної поведінки одного з батьків, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. При цьому суд апеляційної інстанції враховує і те, що ОСОБА_1 заперечує проти позбавлення його батьківських прав та висловлює незгоду з припиненням правового зв`язку з дитиною.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 грн 80 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 3 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім'ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Попередити  ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Службу у справах дітей та сім'ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_1 своїх
батьківських обов`язків стосовно виховання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 гривень80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді: