Справа №295/960/26
Категорія 59
2/295/1997/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді Єригіної І.М.,
секретаря судового засідання Барашивець Т.С.,
розгляшувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Поліщук Андрій Ігорович про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить встановити факт прийняття спадщини за законом після смерті його рідного брата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з 1/3 частини спільної квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог позову вказано, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 , в якій постійно проживав разом з мамою та братом, мама була інвалідом 2 групи, а брат був психіно хворим та обмеженним у пересуванні, і позивач рішенням Богунського районного суду м.Житомимра від 13.03.2015 року був призначений опікуном недієздатного брата.
В результаті пожежі, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 у вищезазначеній квартирі померли мати позивача ОСОБА_2 та брат позивача ОСОБА_1 , особа з інвалідністю 1-А групи з дитинства. 
Вважаючи, що після смерті матері та рідного брата він фактично прийняв спадщину, однак із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся після закінчення шестимісячного терміну. 
Постановою державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної кантори від 15.09.2025 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину. Відмова аргументована тим, що позивач не був зареєстрований за місцем реєстрації спадкодавця.
Ухвалою судді від 22.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі з розглядом її в порядку загального позовного провадження. 
Позивач та його представник – адвокат Шолодько М.М. в судовому засіданні вимоги, викладені в заяві, підтримали та просила їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. 
Представник третьої особи - Житомирська державна нотаріальна контора Житомирської області, Державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук Андрій Ігорович в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про розгляд справи.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою позивача, який тривалий час проживав разом зі своєю мамою та рідним братом у квартирі АДРЕСА_1 , які вели спільний побут. Крім того, позивач здійснював постійний догляд за своїм братом ОСОБА_4 та був його опікуном, оскільки рідний брат позивача був інвалідом з дитинства та їздив в колясці. В день трагедії позивач теж був в дома та ледве вижив. Похованням матері та брата займався  ОСОБА_1 .На сьогоднішній день ОСОБА_5 проживає у вказаній квартирі та робить там ремонт. 
Суд, заслухавши пояснення учасників, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17.05.1994, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 (а.с. 18).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2010 після смерті ОСОБА_6 на 1/4 частини квартира АДРЕСА_1 , право власності набули ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1  (а.с.19).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідними братами, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 14.02.1970 та серії НОМЕР_3 від 20.02.1979 (а.с. 10).
Згідно з копією посвідчення № 17/02/15 виданого Виконавчим комітетом Богунської районної ради м. Житомира, ОСОБА_1 , 1970 р.н., згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2015 був призначений опікуном над недієздатним братом:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).
Відповідно до копій про смерть ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_4 від 05.12.2024, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_5 від 05.12.2024 (а.с. 12-13).
Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області заведено спадкову справу №431/2025 до майна померлого ОСОБА_1 , за матеріалами якої, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інші спадкоємці відсутні (а.с. 54-83).
Постановою державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. №1636/02-31 від 15.09.2025 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки ОСОБА_1 не подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини до 6 місяців з дня смерті спадкодавця і на день смерті спадкодавця за однією адресою з ним заявник зареєстрована не був, а отже спадщину у встановлений законом спосіб не прийняв (а.с. 83).
Відповідно до складеного акту головою правління ОСББ «Поліський квартал» від 04.07.2025, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований, але фактично проживає, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21.10.2020 у справі №569/15147/17, від 18.11.2020 у справі №523/19010/15-ц, від 02.04.2021 в справі №191/1808/19, від 28.04.2021 у справі №204/2707/19, від 27.02.2024 у справі № 688/2822/22, та інших.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Позивач, звертаючись до суду із позовом, вказував, що він не був зареєстрований разом зі спадкодавцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте до дня його смерті проживав разом із ним за місцем проживання АДРЕСА_2 та здійснював за ним постійний догляд.
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10.01.2019 у справі №484/747/17, від 07.06.2022 у справі №175/4514/20.
У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №464/566/19 вказано, що «у розумінні статей 1218 та 1221 ЦК України, частини третьої статті 1268 ЦК України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та обставина, що спадкодавець ОСОБА_1 та спадкоємець ОСОБА_1 проживали у квартирі, яка входить до складу спадкового майна та в якій спадкоємець ОСОБА_1 не був зареєстрований, не впливає у цій справі на факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, оскільки відповідно до наведених вище норм закону спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї, а місце розташування спадкового майна не обов`язково має співпадати із його місцем проживання».
За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.
Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 хоч і не був зареєстрований разом із спадкодавцем, однак проживав з ОСОБА_1 до його смерті, що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, тому суд дчійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Нормами ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду Україні "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.09.2021 по справі №227/3750/19, від 11.05.2022 у справі №450/3258/17, від 28.04.2022 у справі №352/494/16-ц.
Право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.
Системно аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює відсутність у особи прав на спадкове майно.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права щодо спадкового майна виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення закону, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Поліщук Андрій Ігорович про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.
Встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смертіОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідач: Житомирська міська рада (м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2, ЄДРПОУ 13576954).
Третя особа: третя особа - Державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Поліщук Андрій Ігорович, ( адреса: м. Житомир, вул. леха Качинського, буд. 12а).

Суддя І.М. Єригіна