ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 травня 2026 року
м. Київ
справа № 278/2819/24
провадження № 51 - 4649 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 9 липня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22023060000000091, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мала Волиця Чуднівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 436-2 КК до покарання у виді обмеження волі на строк один рік без конфіскації майна. Строк відбування покарання вказано обчислювати з дня прибуття до визначеного уповноваженим органом з питань пробації виправного центру або затримання у разі неприбуття до виправного центру або ухилення від отримання припису уповноваженого органу з питань пробації. Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його цілодобового домашнього арешту з 4 березня 2024 року по 21 травня 2024 року з розрахунку три дні домашнього арешту за два дні обмеження волі.
Згідно з вироком суду  ОСОБА_6 10 серпня 2016 року на відеохостингу «YouTube» особисто створив канал під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» (влітку 2023 року перейменував його назву на «ІНФОРМАЦІЯ_3»), який є відкритим у доступі до перегляду його змісту будь-якими іншими користувачами даного відеохостингу, і як адміністратор мав у ньому функціональні можливості безпосередньо публікувати та видаляти відео- та інші медіа матеріали.
У подальшому, у точно невстановлений день та час січня 2023 року (однак не пізніше 22 січня 2023 року), у ОСОБА_6 виник умисел на виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії рф проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.
Реалізуючи цей умисел та діючи на шкоду інформаційній безпеці України, у період часу з 10 по 16 годину 22 січня 2023 року ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні залу Житомирської центральної міської бібліотеки ім. В. Земляка (м. Житомир, вул. Добровольчих батальйонів, 3), використовуючи відеокамеру на власному мобільному телефоні, здійснив відеозапис виступу іншої особи, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження (далі - Особа-1), в ході якого остання у присутності значної кількості осіб заперечувала збройну агресію рф проти України, у тому числі шляхом представлення її як внутрішнього громадянського конфлікту.
В подальшому 24 січня 2023 року ОСОБА_6 , маючи на меті поширити та ознайомити значне коло осіб з вищевказаним відеозаписом виступу Особи-1, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ), використовуючи власний мобільний телефон та доступ до глобальної мережі «Інтернет», завантажив на вищевказаний канал «ІНФОРМАЦІЯ_4» виготовлений ним відеоматеріал під назвою «Зустріч Житомир 22 січня 2023 року 2ч.». У такий спосіб ОСОБА_6 умисно поширив серед невизначеного кола користувачів відеохостингу «YouTube» вищевказаний матеріал, який містив заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії рф проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , а вирок суду-без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а кримінальне провадження закрити. Вказує, що видалення його головуючим із зали судового засідання суперечить таким принципам судочинства як відкритість та гласність. Зазначає про порушення його права на захист, оскільки він був позбавлений можливості надати суду свої пояснення щодо обставин справи, виступити в судових дебатах та з останнім словом. Вказує, що судом першої інстанції проігноровано його усну заяву про небажання користуватися послугами захисника. Зазначає, що головуючий у місцевому суді по відношенню до нього поводив себе надмірно емоційно, підвищував голос, що відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК виключає його участь у справі, однак він ( ОСОБА_6 ) був позбавлений можливості заявити йому відвід, так як рішенням головуючого був видалений із зали судового засідання. Вказує, що наявна в матеріалах кримінального провадження судова повістка про виклик його до суду на проголошення вироку суду оформлена з порушенням вимог КПК. Суд неправильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 436-2 КК, оскільки не доведено в його діях прямого умислу, так як лише після висновків експертизи йому стало зрозуміло, що на відеозапису, який ним було викладено на своєму телеканалі в мережі інтернет, містилось виправдування збройної агресії рф щодо України. Зазначає, що апеляційний суд не усунув порушення, допущені місцевим судом, своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежився лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку та загальним формулюванням про доведеність його ( ОСОБА_6 ) вини, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
В запереченнях на касаційну скаргу прокурор просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.
Однак, з огляду на те, що засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, суть його доводів у касаційній скарзі фактично зводиться до незгоди з наданою судами оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами, що, виходячи з наведених вище вимог, до повноважень касаційного суду законом не віднесено. Натомість ці обставини були предметом перевірки при перегляді вироку судом апеляційної інстанції за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, який не встановив порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 за неодноразові порушення порядку у залі судового засідання та непідкорення розпорядженням головуючого на підставі ч. 1 ст. 330 КПК був видалений із зали судового засідання на весь час судового розгляду. Водночас захисник вказувала на те, що ОСОБА_6 , вчиняючи інкриміновані йому дії, не усвідомлював протиправний їх характер, а тому в його діянні відсутній умисел, у зв`язку із чим просила суд виправдати його через невинуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Разом з тим, за результатами перевірки судових рішень у порядку касаційної процедури у межах передбачених законом повноважень Судом не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436- 2 КК.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, такі висновки у своєму рішенні місцевий суд обґрунтував показаннями:
- свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що познайомився з обвинуваченим 23 січня 2023 року на семінарі, який проводився у бібліотеці в м. Житомирі та який вела ОСОБА_11. Під час цього семінару остання агітувала не виконувати вимоги представників влади, не сплачувати комунальні послуги, ухилятись від мобілізації, наголошувала, що війни між рф та Україною немає, а в Україні йде громадянська війна, і взагалі такої держави як Україна не існує. Обвинувачений під час цього заходу не виступав, а фіксував його хід на відео і повідомив, що це відео буде опубліковано в мережі Інтернет;
- свідка ОСОБА_9 , який підтвердив проведення зазначеного заходу, зазначив, що в ньому взяло участь близько 30 осіб, у тому числі обвинувачений. Під час цього заходу обговорювались різні теми, у тому числі конституційність окремих норм українського законодавства. Щодо виступу своєї дружини ОСОБА_10 свідок відмовився давати показання.
Так, показання учасників кримінального провадження місцевий суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, оскільки вони підтверджуються даними, що містяться у:
- протоколі огляду від 12 червня 2023 року, згідно якого було оглянуто веб- сторінку у всесвітній мережі Інтернет на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_4» відеохостингу «YouTube», де виявлено відеозапис під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_6.» за відповідними веб-адресами. На вказаних відеозаписах зафіксовано проведення жінкою, яку в протоколі слідчої дії йменовано як Особа-1, зустрічі з іншими особами у приміщенні Житомирської центральної міської бібліотеки ім. В. Земляка, під час якої був присутній обвинувачений. Під час цієї зустрічі Особа-1 наголошує, що в Україні на даний час йде громадянська війна, в якій незаконно беруть участь Збройні Сили України;
- протоколі огляду від 16 січня 2024 року, згідно якого в ході огляду вмісту мобільного телефону, примусово вилученого у ОСОБА_6 12 липня 2023 року під час проведення обшуку за місцем його проживання, в ньому виявлено два вищенаведені відеозаписи «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_6.». В пам`яті вилученого телефону «Самсунг», зокрема в розділі «Файли» виявлено відеозапис зустрічі, яка проводилась 22 січня 2023 року в приміщенні Житомирської центральної міської бібліотеки ім. В. Земляка;
- у висновку експерта від 13 вересня 2023 року № СЕ-19/106-23/9202-ЛД, згідно якого у висловлюваннях громадянки ОСОБА_11 , зафіксованих на вищевказаних відеозаписах, міститься заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, зокрема й шляхом представлення збройної агресії рф як внутрішньо громадянського конфлікту. Заперечення збройної агресії рф виражене як явно шляхом ствердження, що на території України відбувається громадянська війна, так і імпліцитно (приховано) шляхом дискредитації Збройних Сил України, тверджень, що воюють не держави, а корпорації, позиціювання України як завойовника, яка зацікавлена у цій війні тощо;
- протоколах оглядів від 14, 18, 20 липня 2023 року та від 11 серпня 2023 року, згідно яких за участю свідків було оглянуто відеозаписи «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_6.», де під час даної слідчої дії останні підтвердили свою участь у проведенні цієї зустрічі, яку фіксував на телефон ОСОБА_6 ;
-  протоколі огляду від 4 січня 2023 року, згідно якого під час огляду каналу «ІНФОРМАЦІЯ_3» відеохостінгу «YouTube» встановлено, що канал створено 10 серпня 2016 року, має електронну адресу, яка закінчується на символи ІНФОРМАЦІЯ_2;
- протоколі огляду від 29 грудня 2023 року, згідно якого за отриманою від операторів мобільного зв`язку ТОВ «ВФ Лайфселл» та ПрАТ «Київстар» інформацією щодо з`єднань номерів мобільних телефонів, якими, зокрема, користувалися ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , на час вищевказаної зустрічі 22 січня 2023 року їхні мобільні телефони знаходились в зоні дії базових станції, до якої входить й адреса Житомирської центральної міської бібліотеки ім. В. Земляка. Також встановлено, що напередодні вказаної зустрічі (21 січня 2023 року) о 20:45 ОСОБА_6 телефонував ОСОБА_11 ;
- відповіді комунального закладу «Міські публічні бібліотеки» Житомирської міської ради від 11 липня 2023 року, згідно якої у зібранні, яке відбулось 22 січня 2023 року в приміщенні Житомирської центральної міської бібліотеки ім. В. Земляка (м. Житомир, вул. Добровольчих батальйонів, 3), взяло участь 25 осіб, у тому числі ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ;
- висновку експерта від 26 березня 2024 року № 162-2024, згідно якого ОСОБА_6 на час вчинення інкримінованого діяння та на час проведення експертизи психічними розладами не страждав, міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії ч. 2 ст. 436- 2 КК як виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії рф проти України як внутрішнього громадянського конфлікту. 
При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При цьому місцевий суд звернув увагу на те, що відповідно до дослідженого відеозапису зустрічі та висновку експерта, цей відеозапис містить, окрім прихованих, й явне представлення збройної агресії рф проти України як громадянської війни, що не вимагало спеціальних знань для оцінки таких висловлювань як явно протиправних. Відповідно ж до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками і вважає, що всупереч твердженням засудженого, рішення суду відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а оцінка доказів проведена судом згідно з вимогами процесуального законодавства з наведенням відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в межах, передбачених ст. 404 КПК, та у порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, за апеляційною скаргою захисника належним чином перевірив викладені в ній доводи (про незаконність та необґрунтованість вироку), аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі засудженого, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Так, перевіряючи доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, апеляційний суд, врахувавши установлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження й докази, досліджені судом під час судового розгляду з точки зору їх достовірності, належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку про правильність висновку суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК.
Крім цього колегією суддів було задоволено клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Так, свідок ОСОБА_13 пояснив, що був на зустрічі в бібліотеці, але виходив дуже часто за станом здоров`я тому багато моментів пропустив. Вказав, що попросив обвинуваченого, щоб він розмістив запис семінару у ютубі, щоб він зміг подивитися. Просили також і інші викласти це відео. Ніяких висловлювань щодо виправдування агресії рф ОСОБА_6 не робив.
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що зібралися однодумці для вивчення законів України з приводу обізнаності зі своїми правами як громадян України. На семінарі була ОСОБА_14 , яка вела семінар. Говорили про житлово-комунальне законодавство. Було також порушено питання російської агресії на території України. Деякі присутні просили, щоб семінар опублікували в ютубі, просили, щоб велася відеозйомка. Ніхто не виправдовував російської агресії в тому числі і ОСОБА_6 . Не пам`ятає чи ОСОБА_6 виправдовував виступ.
Проаналізувавши показання вказаних свідків колегія суддів дійшла висновку, що вони жодним чином не спростовують встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, а зокрема виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії російської федерації проти України. Вказані свідки уникали відповідей щодо поширення наративів лектором ОСОБА_10, в яких виправдовувалася збройна агресія рф: «виходив по стану здоров`я», «сприймав лише юридичні роз`яснення», тощо, при цьому вони не заперечували ведення зйомки обвинуваченим та її поширення ним в інтернеті.
Апеляційний суд критично поставився до твердження сторони захисту про те, що в діях ОСОБА_6 мало місце повідомлення правоохоронних органів та громадян, що серед мешканців України є колаборанти та правоохоронним органам необхідно було зафіксувати, що це повідомлення про злочин, вважаючи їх спробою ухилення від передбаченої законом відповідальності.
При цьому колегія суддів зауважила, що обвинувачений, будучи дорослою, освіченою людиною, яка проживає в Україні, має вищу освіту, не міг не усвідомлювати тих подій, які відбувалися в Україні, зокрема, з початком 24 лютого 2022 року повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та українського народу в цілому, коли засоби масової інформації, соціальні мережі та мобільні месенджери були переповнені інформацією у тому числі й ілюстраційного характеру щодо численних злочинів країни-терориста, її військових, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, які засуджував і засуджує увесь цивілізований світ.
З приводу версії сторони захисту про те, що ОСОБА_6 здійснено публікацію відеозапису зустрічі у приміщенні Житомирської центральної міської бібліотеки в мережі Інтернет (Youtube) з метою викрити потенційного сепаратиста, то суд апеляційної інстанції зазначив, що вона не є логічною і послідовною так, як ОСОБА_6 в ході досудового розслідування та судового розгляду повідомляв, що причиною опублікування відеозаписів стали прохання людей. Під час опублікування вказаного відеозапису обвинувачений ніяким чином не зазначав у назві чи коментарях до вказаного відео про саме таку його мету.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про незаконне його видалення головуючим в суді першої інстанції із зали судового засідання та порушення його права на захист є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК.
Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 330 КПК, якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено із зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання, він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов`язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту. Після повернення до зали засідання обвинуваченому надається можливість ознайомитися з доказами, які були досліджені, а також з рішеннями, які були ухвалені за його відсутності, та дати пояснення щодо них. У разі видалення обвинуваченого на весь час судового розгляду судове рішення, яким закінчено провадження в суді, негайно оголошується обвинуваченому після його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 13 червня 2024 року в підготовчому судовому засіданні Житомирського районного суду Житомирської області  ОСОБА_6 сперечався із головуючим по справі та не виконував розпорядження головуючого щодо дотримання порядку в судовому засіданні, на зауваження суду не реагував, перебивав головуючого, у зв`язку із чим судом було його попереджено, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено із зали судового засідання. Проте обвинувачений продовжував перебивати в судовому засіданні головуючого по справі, у зв`язку із чим суд відповідно до ст. 330 КПК вирішив за необхідне видалити  ОСОБА_6 з зали судового засідання на одне судове засідання та призначив йому захисника із центру безоплатної правничої допомоги, про що виніс ухвалу, мотивувавши своє рішення.
В судовому засіданні від 29 серпня 2024 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 своєї поведінки не змінив, не виконував розпорядження головуючого щодо дотримання порядку в судовому засіданні, після чергового його попередження про необхідність припинити порушувати порядок судового засідання і про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено із зали судового засідання, головуючим було прийнято рішення про видалення ОСОБА_6 із зали судового засідання до ухвалення судового рішення.
При цьому захист його прав та законних інтересів у судовому засіданні здійснювала адвокат ОСОБА_15 , якій було надано можливість заявляти клопотання, проводити допит свідків, виступити в судових дебатах та повідомити суду узгоджену з обвинуваченим ОСОБА_6 позицію захисту.
Колегією суддів касаційного суду не встановлено об`єктивних даних про неналежне виконання захисником ОСОБА_15 під час судового розгляду в суді першої інстанції своїх професійних обов`язків адвоката, які б могли призвести до істотного обмеження прав ОСОБА_6 , передбачених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, статтями 20, 42 КПК.
Також колегія суддів касаційного суду звертає увагу на те, що ОСОБА_6 на час розгляду справи в суді першої інстанції не знаходився під вартою, а відтак, у разі незгоди щодо представлення його інтересів захисником із центру безоплатної правничої допомоги, не був позбавлений можливості самостійно обирати собі захисника або подати клопотання про заміну призначеного йому місцевим судом захисника.
За таких обставин твердження ОСОБА_6 в касаційній скарзі про порушення його права на захист є безпідставними.
Крім цього, своє право на захист засуджений ОСОБА_6 в повній мірі реалізував під час апеляційного розгляду, користувався послугами професійного адвоката, надавав пояснення по справі, висловлював думку щодо апеляційної скарги свого захисника, виступав у судових дебатах, а також мав можливість звернутися до суду з останнім словом.
З приводу доводів засудженого ОСОБА_6 про порушення місцевим судом вимог ч. 9 ст. 135 КПК, оскільки судова повістка про виклик його до суду на 10: 00 9 липня 2025 року на проголошення судового рішення була оформлена 8 липня 2025 року о 12:00, тобто менше ніж за 3 доби, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки засуджений не зазначає як вказана обставина вплинула на реалізацію ним свого права на захист. 
Як вбачається із журналу на звукозапису судового засіданні від 9 липня 2025 року, засуджений ОСОБА_6 прибув на проголошення рішення суду, проте через недотримання порядку в судовому засіданні, головуючим було прийнято рішення про видалення його із зали судового засідання, однак останній, в супереч рішенню головуючого залишився в залі та був присутнім під час проголошення вироку суду щодо нього.
Що стосується доводів засудженого про те, що за наявності обставин, які викликали сумнів в упередженості судді ОСОБА_16 , він був позбавлений можливості заявити йому відвід, оскільки рішенням головуючого був видалений із зали судового засідання, то колегія судді зазначає наступне.
Так, право на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом, гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу судді в ситуації, коли суддя має особистий інтерес щодо результату розгляду справи, конфлікт інтересів або іншим чином упереджений стосовно будь-якої особи, яка бере участь у справі.
За змістом статтей 75, 80, 81 КПК особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, можуть заявити відвід за наявності у них сумнів щодо неупередженості судді.
Як вбачається із журналів та звукозаписів судових засідань, під час судового розгляду в суді першої інстанції стороною захисту не заявлявся відвід судді ОСОБА_16 , як і не було подано відповідної заяви.
Разом з тим колегія суддів зауважує, що після прийняття рішення головуючим по справі про видалення ОСОБА_6 із залу судового засідання, останній у разі наявності в нього сумнівів щодо упередженості судді ОСОБА_16 не був позбавлений можливості або поштовим відправленням, або безпосередньо до місцевого суду чи через захисника ОСОБА_15 подати заяву про відвід головуючого судді.
При цьому перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які би свідчили про будь-яку можливу упередженість судді ОСОБА_16 під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого та мотиви незгоди із оскаржуваними судовими рішеннями не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти висновку, що рішення були постановлені з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.
Під час перегляду кримінального провадження, суд касаційної інстанції не встановив обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги статей 50, 65 КК, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
З огляду на наведене вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК, у них зазначено відповідні підстави та положення закону, якими керувалися ці суди при постановленні своїх рішень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 9 липня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 -без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3