ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1912/26	
За позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях", м. Дніпро 
про визнання припиненими трудових відносин 
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Секретар судового засідання Большакова А.О.
Представники:
Від позивача: Тарасюк В.В.
Від відповідача: не з`явився
С У Т Ь С П О Р У :
ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить визнати припиненими трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях", 30 березня 2026 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що на підставі рішення засновника №1209-01 від 12.09.2024 Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" приступила до виконання обов`язків директора цього товариства з 13.09.2024, про що видано наказ №9-К від 12.09.2024.
Реалізуючи своє право на працю, 19.02.2026 позивач подав заяву про звільнення з посади за власним бажанням з 30.03.2026. Як одноосібний виконавчий орган товариства, позивачка направила свою заяву про звільнення на адресу Товариства та єдиного учасника цього товариства, яким є ОСОБА_2 . Разом із заявою про звільнення позивачем на адресу єдиного учасника товариства направлено письмову вимогу про прийняття рішення з наступних питань:
про звільнення ОСОБА_3 з посади директора товариства з 30.03.2026; повідомлення про скликання загальних зборів 30.03.2026 з порядком денним щодо:
про обрання директора ТОВ "Транспортна компанія "Агрошлях"; 
про проведення державної реєстрації змін до відомостей про товариство, що містяться в ЄДР.
Однак, ОСОБА_2 , як єдиний учасник товариства жодного рішення із запропонованих питань не прийняв.
З огляду на те, що рішення про звільнення позивача з посади директора товариства єдиним засновником товариства не прийнято, позивачка просить визнати припиненими з 30.03.2026 трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2026 справу №904/1912/26 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 25.05.2026.
Частиною одинадцятою статті 242 ГПК України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно відповіді №33322480 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС ТОВ "Транспортна компанія "Агрошлях" не має зареєстрованого Електронного кабінету. 
Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.
Відповідач про відкриття провадження у справі та можливість подання заяв по суті справи повідомлявся відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України): рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте направлені відповідачу конверти із копіями ухвал суду від 09.04.2026, від 04.05.2026 повернулися на адресу суду з довідкою оператора поштового зв`язку АТ "Укрпошта" (а.с. 100-105). 
За частиною третьою статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно з частиною десятою статті 242 цього Кодексу судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
За змістом пункту 4 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
За змістом статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження фізичної особи-підприємця (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем).
Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.
За таких обставин суд доходить висновку, що невручення відправлень відповідачу є наслідком незабезпечення ним вимог законодавства щодо можливості реального вручення йому поштових відправлень за його офіційним місцезнаходженням.
Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, а неподання ним до суду відзиву не можна визнати таким, що обумовлене поважними причинами.
З огляду на викладене, враховуючи, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була повернута до суду, суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 ГПК України ухвала суду вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу зі вказаною відміткою.
Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За викладених обставин суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.
Судом досліджені наявні в матеріалах справи докази.
У судовому засіданні 25.05.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно рішення №1 від 21.05.2024 громадянина України ОСОБА_2 створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях", про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців та громадських формувань вчинено запис №1002241020000105181 від 23.05.2024.
Згідно зі Статутом Товариства єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" є ОСОБА_2 .
Пунктом 8.1. Статуту встановлено, що вищим органом товариства є загальні збори учасників (п.8.1.).
До компетенції загальних зборів учасників належить обрання одноосібного виконавчого органу Товариства або членів колегіального виконавчого органу (підпункт 7 пункту 8.2. Статуту).
Виконавчим органом товариства, що здійснює поточне керівництво діяльністю товариства є директор. Загальні збори учасників можуть передати частину своїх повноважень до компетенції директора товариства.
Відповідно до п. 8.7 Статуту, позачергові збори учасників скликаються виконавчим органом товариства у випадку необхідності термінового вирішення питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.
Згідно пункту 8.4. Статуту загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. Позачергові загальні збори скликаються виконавчим органом Товариства у випадку необхідності термінового вирішення питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства. Про проведення засідання вищого органу управління учасники повідомляються виконавчим органом товариства шляхом вручення повідомлення під розписку письмово із зазначенням часу і місця проведення загальних зборів учасників та порядку денного або шляхом надіслання такого повідомлення поштою. Повідомлення про засідання загальних зборів учасників повинно бути зроблено не менш як за тридцять днів до скликання загальних зборів.
Особливості проведення загальних зборів учасників товариства, що має одного учасника Статутом не встановлено.
Рішенням №1209-01 від 12.09.2024 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" ОСОБА_2 , який є власником частки у розмірі 100% статутного капіталу, що відповідає 100% голосів Товариства, вирішено припинити повноваження виконавчого органу – директора Товариства ОСОБА_4 та звільнити з роботи за власним бажанням згідно зі ст. 38 Кодексу законів про працю України, обрати і призначити на посаду директора Товариства ОСОБА_1 .
Згідно з наказом №9-к від 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора Товариства з 13 вересня 2024 року, про що зроблено запис у вкладиші НОМЕР_1 до трудової книжки НОМЕР_2 під номером 36.
З травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" призупинило свою господарську діяльність, про що свідчать податкові декларації з податку на додану вартість (а.с.47-76).
Згідно з довідкою форми ОК-5 за період з серпня 2024 року до грудня 2025 року Товариство сплачувало страхові внески за ОСОБА_1 (а.с.45-46).
19 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" та єдиного учасника цього товариства ОСОБА_2 з листами, в яких просила:
- звільнити її з 30.03.2026 за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з посади директора товариства;
та повідомила про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства з ініціативи виконавчого органу і проведення цих зборів 30.03.2026 о 10:30год за адресою АДРЕСА_1 та порядок денний, а саме - звільнення 30.03.2026 ОСОБА_1 з посади директора товариства за власним бажанням (а.с.31).
Листи-повідомлення від 19.02.2026 направлені шляхом надсилання засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення на адресу ТОВ "Транспортна компанія "Агрошлях" (49051, Україна, м. Дніпро, вул. Осіння, будинок 3а), а також єдиного учасника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), однак поштові відправлення повернуті позивачці без вручення (роздруківки трекінгів поштових відправлень з сайту Укрпошти містяться в матеріалах справи, а.с.32-41).
Однак, ОСОБА_2 , як єдиний учасник товариства, жодного рішення із запропонованих питань не прийняв.
У зв`язку з наведеним позивачка вважає свої права порушеними та просить визнати припиненими її трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" згідно статті 38 КЗпП за власним бажанням.
Позивач стверджує, що відповідачем не вчинено дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях", чим порушено охоронювані законом права позивача.
Наведене стало підставою для звернення з цим позовом.
Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати.
Згідно зі статтею 3 Кодексу законів про працю України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" вільно обрана зайнятість - реалізація права громадянина вільно обирати вид діяльності, не заборонений законом (зокрема такий, що не пов`язаний з виконанням оплачуваної роботи), а також професію та місце роботи відповідно до своїх здібностей і потреб. 
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про зайнятість населення" кожен має право на вільно обрану зайнятість, примушування до праці у будь-якій формі забороняється.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення" держава гарантує у сфері зайнятості, зокрема, вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про зайнятість населення" кожен має право на вільний вибір місця, виду діяльності та роду занять, яке забезпечується державою шляхом створення правових, організаційних та економічних умов для такого вибору.
Відповідно до частини 4 статті 22 Кодексу законів про працю України будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
У Листі Міністерства соціальної політики України від 01.08.2013 №147/06/186-13 зазначено, що статтею 38 Кодексу законів про працю України закріплено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений термін, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинні розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. 
Відповідно до частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зазначено, що відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. 
Отже, директор товариства користується такими ж правами як і будь-який інший працівник.
Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства, а у товариствах, що мають одного учасника – за рішенням єдиного учасника.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 зазначила, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.02.2020 по справі №462/5997/17, особливістю звільнення директора товариства, на відміну від іншого працівника, є те, що дана особа є керівною і звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням вимог Закону України "Про господарські товариства", відповідно до якого має право самостійно ініціювати скликання загальних зборів товариства.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення. У товариствах з одним учасником директор має право вимагати прийняття відповідних рішень від єдиного учасника.
У відповідності до ч. 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Таким чином, у разі відсутності рішення єдиного учасника товариства про звільнення, у директора товариства немає іншого способу захисту своїх прав ніж звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 по справі №758/1861/18 - у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.
Проте, як зазначено у постановах КЦС ВС від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 та від 17.03.2021 у справі №761/40378/18, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення. Зазначений правовий висновок, викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №127/27466/20 від 06.09.2023.
За загальним правилом створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників або в окремих випадках - наглядової ради товариства. Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління.
Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту).
Водночас в обох випадках - коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.
Так, рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" від 12.09.2024 ОСОБА_1 призначено на посаду директора товариства.
Відомості щодо укладання трудового договору у формі контракту в порядку, передбаченому ч.12 ст.39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", в матеріалах справи відсутні. Одночасно суд зауважує, що позивач у тексті позовної заяви наполягає на виникненні трудових відносин, надає відповідні докази, а відповідачем такі твердження ОСОБА_1 жодним чином не спростовано.
Суд враховує, що у вирішенні цього спору не є визначальним питання укладання письмового договору з директором, а основним є дотримання директором процедури скликання загальних зборів товариства з метою припинення своїх повноважень та обрання нового директора.
За приписами частини першої статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.
До компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства, прийняття інших рішень, віднесених законом до компетенції загальних зборів учасників (ч. 1, 2 (п.7) ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
Відповідно до статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів. Якщо вимога учасників про скликання загальних зборів не виконана, ці учасники мають право самі скликати загальні збори.
Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень (ч. 1-3 ст. 99 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.
До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті (ч.2 ст. 37 цього Закону).
Вимога позивача до єдиного учасника Товариства про прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади директора товариства та обрання на посаду директора іншої особи направлена більш ніж за тридцять днів до запланованої дати звільнення.
Однак, як вже зазначалось, рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника так і не прийято.
Таким чином, позивачем були вчинені всі необхідні, передбачені законодавством та статутом залежні від нього дії для звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях".
З огляду на те, що позивач у визначений чинним законодавством України строк повідомила єдиного учасника Товариства про звільнення з посади директора Товариства за власним бажанням, на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу Законів про працю України, однак Товариство не вчинило жодних дій на припинення трудових відносин, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом припинення трудових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" та ОСОБА_1 з дати набрання законної сили рішенням суду у справі.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 виснував, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин з підприємством за рішенням суду має супроводжуватись виключенням директора з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" суб`єктами державної реєстрації, зокрема, є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, нотаріуси - у разі державної реєстрації юридичних осіб (крім випадків, передбачених абзацами другим - четвертим цього пункту) та фізичних осіб - підприємців (крім випадків, передбачених статтею 25-1 цього Закону).
Частиною першою статті 25 Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.
Згідно із сталою судовою практикою, рішення суду про визнання трудових відносин припиненими і є підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (див. постанови Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 922/2226/24, від 17.01.2024 у справі № 333/3177/22).
При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3328,00грн.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача в розмірі 3328,00грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" про припинення трудових відносин – задовольнити частково.
Припинити трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" (ідентифікаційний код 45434126; вул. Осіння, буд.3а, м. Дніпро, 49051) у зв`язку зі звільненням із займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 1 ст.38 Кодексу законів про працю України, з дня набрання рішенням суду законної сили.
У решті заявлених вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Агрошлях" (ідентифікаційний код 45434126; вул. Осіння, буд.3а, м. Дніпро, 49051) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3328,00грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 28.05.2026

Суддя Н.М. Євстигнеєва