Справа 565/3165/25  
Номер провадження 2/556/619/2026  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И    

29.05.2026 .
Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Котик Л.О.
при секретарі – Соловей Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» про визнання недійсним умов кредитного договору, зобов`язання вчинити дій та захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 у розмірі 58499,98 грн.
Свої позовні вимоги мотивують тим, що 16.04.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит» укладено Договір Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Селфі Кредит» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надали відповідачці кредит на вказану суму. Відповідачка зі свого боку не виконала умов кредитного договору.
01.02.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали договір факторингу №01022024-1.
Відповідно до умов даного договору відбулось відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023. Сума та розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Селфі Кредит» згідно договору №01022024-1 від 01.02.2024.
Сума заборгованості відповідача становить – 58499,98 грн., а саме: · заборгованість за тілом кредиту – 9999,97 грн.; заборгованість за процентами – 48500,01 грн.
Відповідачка заборгованість за кредитним договором, в добровільному порядку, первісному кредитору та позивачу не погасила. А тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.
Вказаний позов надійшов до Вараського міського суду Рівненської області 24 грудня 2025 року.
Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області.
Вказана цивільна справа надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області – 20 січня 2026 року.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
23.03.2026 від представника відповідача – адвоката Винниченко М.П. надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів.
Щодо суті позовних вимог, зазначають наступне. 
Позивачем була розрахована заборгованість за договором, із яких : заборгованість за тілом кредиту - 9 999,97 грн. Відповідач вважає такою вимогу що можна розглядати. 
Заборгованість за відсотками - 48500,01 грн. відповідач не погоджується, сума нарахованих відстків не може перевищувати 50 % тіла кредиту, тим більше враховуючи воєнний стан.
Комісія за обслуговування кредиту відповідач не погоджується. Заборгованість за пенею в період воєнного стану заборонено та нараховувати пеню та інші санкції за заборгованість по кредитах. 
Судовий збір підлягає стягненню пропорційно до % задоволених позовних вимог. 
Витрати на правничу допомогу 8000 грн. Без участі у судових засіданнях — явно завищена сума (враховуючи незначну складність, типовий характер спору, та можливість позивача залучити представника за меншу суму винагороди), відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами звертають увагу на наступне. 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
За умовами договору сторони встановили строк кредитування 13 днів, однак Позивач просить стягнути з Відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення такого строку. 
З представленого Позивачем розрахунку, вбачається, що останнім нараховувались проценти. 
В той же час, звертають увагу на те, що умовами Договору не передбачено нарахування процентів у наведеному розмірі, а передбачено нарахування процентів у меншому розмірі, як вказується у представленому Позивачем розрахунку заборгованості. 
Оскільки Договором визначений строк його дії, саме протягом цього строку слід нараховувати Відповідачу передбачені Договором проценти за користування грошовими коштами, а тому заборгованість Відповідача за процентами за період є значно меншою.
Не згідний також сплачувати пеню, оскільки в період воєнного стану заборонено нараховувати пеню та інші санкції. 
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом та позивачем укладено договір про надання правової допомоги. 
Зазначеним договором обумовлено порядок та умови надання правової допомоги адвокатом позивачу, а також визначено істотні умови правовідносин сторін. На підтвердження підстав факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду документи. Вартість наданих послуг є надто завищеною, оскільки дана справа є справою незначної складності, предмет спору містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а сам обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, тому заявлена сума у розмірі за підготовку та написання позовної заяви є завищеною. Зі змісту акту приймання наданих послуг вбачається, що такий не містить вказівки та обґрунтування часу, витраченого адвокатом на надані послуги правової допомоги, тому заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі не підтверджується належними доказами та є завищеним.
Також, 23.03.2026 від представника відповідача – адвоката Винниченко М.П. надійшла зустрічна позовна заява, де зазначив наступне.
Позивачем була розрахована заборгованість за договором із яких : заборгованість за тілом кредиту - 9 999,97 грн. Відповідач вважає такою вимогу що можна розглядати. 
Заборгованість за відсотками - 48500,01 грн. відповідач не погоджується, сума нарахованих відсотків не може перевищувати 50 % тіла кредиту, тим більше враховуючи воєнний стан.
Комісія за обслуговування кредиту відповідач не погоджується. Заборгованість за пенею в період воєнного стану заборонено та нараховувати пеню та інші санкції за заборгованість по кредитах. 
Судовий збір підлягає стягненню пропорційно до % задоволених позовних вимог. 
Витрати на правничу допомогу 8000 грн. Без участі у судових засіданнях — явно завищена сума (враховуючи незначну складність, типовий характер спору, та можливість позивача залучити представника за меншу суму винагороди), відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. 
Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 за позовом позичальника до АТ «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору, вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час касаційного розгляду цієї справи в силу вказівок, наведених у частині четвертій статті 263, частині третій статті 400 ЦПК України. 
При цьому Верховний Суд також враховує ту обставину, що споживач є слабшою стороною у відносинах із банком. Розмір ВІДСОТКІВ ЗАВИЩЕНИЙ комісії за розрахунково-касове обслуговування становить 1,3 % на місяць (15,6 % річних), що майже відповідає розміру визначених договором процентів (15,99 річних). 
Явно очевидним в цій ситуації є те, що умови кредитування, бланки документів розробляв саме банк, а позиція банку про те, що споживач звернувся з офертою до банку, а банк лише акцептував його оферту є явно надуманою. При цьому в акцепті пропозиції на укладання угоди про надання кредиту, комісійна винагорода за ставкою визначена без вказівки про її щомісячний характер, незважаючи на те, що процентна ставка за кредитом визначена у річному вимірі.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами звертають увагу на наступне. 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
За умовами договору сторони встановили строк кредитування 13 днів, однак Позивач просить стягнути з Відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення такого строку. 
З представленого Позивачем розрахунку, вбачається, що останнім нараховувались проценти.
В той же час, звертають увагу на те, що умовами Договору не передбачено нарахування процентів у наведеному розмірі, а передбачено нарахування процентів у меншому розмірі, як вказується у представленому Позивачем розрахунку заборгованості. 
Оскільки Договором визначений строк його дії, саме протягом цього строку слід нараховувати Відповідачу передбачені Договором проценти за користування грошовими коштами, а тому заборгованість Відповідача за процентами за період є значно меншою.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 3% річних зазначаємо наступне. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України)
На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія " Кредит-Капітал", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Визнати нікчемність умов положень кредитного договору Позивачем Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія " Кредит-Капітал" із яких нараховано заборгованість за відсотками (завищена ставка % відсотків) та встановлення додаткових комісій щодо клієнта споживача послуг ОСОБА_1 адже сума нарахованих відсотків не може перевищувати 50 % тіла кредиту, тим більше враховуючи воєнний стан, а також визнати незаконною нарахування пені, а також визнати незаконними норми договору якими передбачена комісія за обслуговування кредиту за заборгованість по кредитах , з моменту його укладення. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія " Кредит-Капітал" здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за суми заборгованості за договором кредитним договором з моменту його укладення. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія " Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 судові витрати – витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. 
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 березня 2026 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» про визнання недійсним умов кредитного договору, зобов`язання вчинити дій та захист прав споживача з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ч.4 ст.193 ЦПК України перейшли до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
07.04.2026 від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на позовну заяву, де зазначили наступне.
Щодо надмірних нарахувань відсотків.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. 
Боржниця у своїй зустрічній позовній заяві стверджує, що строк кредитування становив лише 13 днів, і посилається на практику Великої Палати Верховного Суду (справи № 444/9519/12, № 910/4518/16 та ін.), згідно з якою право нараховувати відсотки припиняється після спливу строку кредитування. Цей аргумент є маніпулятивним і повністю спростовується умовами підписаного правочину.
Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору № 727800 від 16.04.2023 року, строк кредиту становить 360 днів. 
Оскільки пунктом 1.4 Договору чітко встановлено строк кредитування у 360 днів, нарахування відсотків здійснювалося в межах погодженого сторонами строку. 
Таким чином, наведені боржницею правові висновки Великої Палати Верховного Суду не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки Кредитор не здійснював нарахування відсотків поза межами встановленого 360-денного строку кредитування.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Пунктом 1.5.1 договору передбачено стандартну фіксовану ставку 2,2% на день, з якою боржниця погодилася, підписавши договір та Паспорт споживчого кредиту. Тому розрахунок відсотків є арифметично вірним відображенням ціни договору за фактичний час користування коштами в межах строку дії правочину.
Відповідно до п. 1.5 договору, тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2.2% в день. 
Знижена процентна ставка 0.01% в день та застосовується, якщо Споживач до 16.05.2023 р. або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. 
Крім того, було надано детальний розрахунок заборгованості. Розрахунок заборгованості – це письмовий документ, який підтверджує суму боргу. Розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договорі, адже містить відомості про Позичальника та номер і дату кредитного договору. 
Так, згідно розрахунку заборгованості за договором №727800, у період з 16.04.2023 р. по 15.05.2023 р. проценти нараховувались у розмірі 220 грн, згідно п. 1.5.2 Кредитного договору (10000*0.01% =1). Оскільки умови для подальшого застосування зниженої процентної ставки не були виконані з 16.05.2023 р. проценти нараховувались у розмірі 220 грн, згідно п. 1.5.1 Кредитного договору (10000*2.2%=220). 
Отже, проценти за користування кредитом нараховувались у розмірі, передбаченому положеннями кредитного договору. Згідно п. 3.1 договору, Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
У п. 6.1. Правил, Товариство самостійно визначає порядок проведення кредитних операцій, розмір процентної ставки, плат і комісій за надання, управління та обслуговування Кредиту та інші умови Кредитних договорів. Перед підписанням договору боржник отримав Паспорт споживчого кредиту, де була вказана орієнтовна загальна вартість кредиту та реальна річна ставка, що підтверджує обізнаність боржника про умови даного договору.
Згідно з розрахунком заборгованості, кредитор взагалі не нараховував штрафи та пеню (0,00 грн), посилаючись на п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який забороняє нарахування штрафних санкцій під час дії воєнного стану. 
Нарахування процентів є повністю правомірним, оскільки воно відповідає погодженій фіксованій ставці, нараховане на фактичне тіло кредиту протягом встановленого договором строку та підтверджене деталізованим розрахунком. Проценти не є штрафною санкцією, тому на них не поширюються обмеження щодо неустойки у воєнний стан чи ліміт у 50% від тіла кредиту. 
Оскільки нарахування здійснювалося в межах умов Кредитного договору № 727800 від 16.042023 року. Пунктом 1.4 Договору встановлено строк кредитування 360 днів, а п. 1.5.1 передбачено стандартну ставку 2,2% на день, з якою Позивач погодився, підписавши Паспорт споживчого кредиту та сам Договір. 
Тому розрахунок у розмірі 48 500,01 грн. є арифметично вірним відображенням ціни договору за фактичний час користування коштами в межах погодженого строку дії правочину. 
ОСОБА_1 свідомо звернулась до ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплатити отримані кошти згідно умов кредитного договору. 
Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитором, якщо дійсно вважав встановлення типу процентної ставки несправедливою умовою, натомість Відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, Відповідач засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, що свідчить про свідоме визнання Відповідачем умов договору, в тому числі й оспорюваних. 
Підсумовуючи, слід зауважити, що Відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором (ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ») ні перед новим кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене було звернутись із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Твердження боржника про незаконність пені та комісій не мають фактичного підтвердження у даній справі. Кредитор свідомо відмовився від нарахування штрафних санкцій через воєнний стан, а комісії за обслуговування взагалі не були передбачені умовами договору та не нараховувалися. А також вимоги позову обмежуються виключно тілом кредиту та відсотками за фактичний час користування коштами.
Щодо доцільності витрат на правову допомогу у розмірі 8000 гривень. 
Слід зауважити, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» понесено витрати в сумі 8000,00 грн. на професійну правничу допомогу АО «Апологет» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, що підтверджується детальним описом наданих послуг, актом наданих послуг (докази містяться в матеріалах справи). Зазначені витрати не є завищеними чи необґрунтованими, оскільки відповідають середньоринковим тарифам на юридичні послуги, враховують обсяг роботи, що фактично була виконана, а також рівень кваліфікації залученого спеціаліста. Зокрема, у вказану суму входить проведення аналізу правової ситуації, складання та подання позовної заяви, підготовка та систематизація доказової бази, а також правове консультування клієнта на кожному етапі підготовки матеріалів до судового розгляду.
Щодо необґрунтованості та недоведеності витрат Позивача на професійну правничу допомогу. Вимога ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 5 000 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, документально непідтвердженою та не підлягає задоволенню.
У тексті зустрічної позовної заяви зазначено, що «докази будуть долучені додатково». Проте до матеріалів справи не долучено ані договору про надання правничої допомоги, ані детального опису та акту виконаних робіт, ані платіжних документів. Наявні додатки (ордер та копія свідоцтва) підтверджують лише повноваження адвоката, але не є доказами реальності та розміру понесених витрат. Отже, на думку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», витрати, понесені боржницею на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та документально не доведені.
27.04.2026 від представника відповідача за первісним позовом – адвоката Винниченко М.П. надійшло письмове пояснення, де зазначив аналогічні пояснення, які викладені у відзиві на первісний позов та зустрічній позовній заяві.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» про визнання недійсним умов кредитного договору, зобов`язання вчинити дії та захист прав споживача до судового розгляду по суті. 
28.04.2026 від представника відповідача за первісним позовом – адвоката Винниченко М.П. надійшло письмове пояснення, де зазначив аналогічні пояснення, які викладені у відзиві на первісний позов та зустрічній позовній заяві.
Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.
Належним чином повідомлена відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, у додаткових поясненнях представник відповідача просить проводити розгляд справи у їх відсутності. 
Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав:
Судом встановлено, що 16.04.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит» укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800, в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти в розмірі 10 000 грн.
Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до п.1.3. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає: 10000,00 гривень. Тип кредиту — кредит. 
Згідно п.1.4. Договору, строк кредиту 360 дні (в) (день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Відповідно до п.1.5, Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору.
Відповідачка прийняла умови кредитного договору та підписала зазначений кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора (пароля-смс).
Відповідно до п. 9.6 Договору, договір укладається в електронній формі.
Крім того, разом з підписанням Договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 відповідачем підписано графік платежів (додаток № 1 до вказаного договору).
Також, 16 квітня 2023 року ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора підписала паспорт споживчого кредиту де вона підтвердила, що: в разі невиконання зобов`язань за Договором або відповідно до законодавства України, третім особам може бути передана інформація про укладення Договору, його умови, стан виконання, наявність та розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, процентів за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються; попередньо узгоджено з кожною із вказаних третіх осіб передачу їх персональних даних Товариству та їх обробку для забезпечення взаємодії за Договором та отримано від кожного з них окрему згоду на таку передачу (обробку) та взаємодію; відомо про передбачену статтею 182 Кримінального кодексу України відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення ним конфіденційної інформації про третіх осіб, персональні дані яких будуть передані Товариству в процесі укладання, виконання та припинення Договору; у випадку відступлення прав вимог за Договором та/або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості за Договором, право на взаємодію з третіми особами будуть мати відповідно новий кредитор та/або колекторська компанія, з урахуванням наданих мною підтверджень та інших даних зазначених в цьому інформаційному повідомлені.
Наведене свідчить про те, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі, сплату процентів за користування кредитними коштами.
Як зазначено у листі ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20251020-3072 від 20.10.2025, відповідно до відомостей, що містяться в Реєстрі платіжної інфраструктури ТОВ «ПЕЙТЕК», код ЄДРПОУ 44103264 (далі Товариство), є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг. Відповідно до отриманої ліцензії від Національного банку Україна (рішення від 29.05.2023 № 21/990-РКЗ, що переоформлена Національним банком України 24.05.2024 (витяг Національного банку України із Державного реєстру фінансових установ про внесення 24.05.2024 запису до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензія), Товариство надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Між Товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 2022-05-03. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: на суму 10000.00 грн. Номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 60378fff-2a3a-400f-a393-492a8fdb0ca9; Номер транзакції в системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» - 65b5a011dd69e221ae02308864787d76 Session ID-019546086441; Сайт торгівця http://selfiecredit.com.ua. Код авторизації - 962124 Банк-еквайр - АТ «ПУМБ». Дата і час створення 2023-04-16 13:31:15. Дата і час прийняття в роботу 2023-04-16 13:31:16. Дата і час виконання 2023-04-16 13:31:21. Призначення платежу: зарахування на картку, ЕПЗ 4149499131934232.
Згідно відповіді №20.1.0.0.0/7-260223/84585-БТ від 24.02.2026, наданої АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). Клієнт ОСОБА_1 верифікований шляхом підписання Анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 07-11-2019. Повідомляють, що по рахунку (ах) НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 ) було зарахування коштів на суму 10000 UAH за період 16.04.2023-16.04.2023 p.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору.
У порушення положень Кредитного договору та вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка, користуючись коштами, наданими їй ТОВ «Селфі Кредит», не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання - не вносила платежі, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, не сплачувала процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно Виписки з особового рахунку за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 - становить 58499,98 грн., а саме: · заборгованість за тілом кредиту – 9999,97 грн.; заборгованість за процентами – 48500,01 грн.
01.02.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали договір факторингу №01022024-1.
Відповідно до умов даного договору відбулось відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 . Сума та розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Селфі Кредит» згідно договору №01022024-1 від 01.02.2024.
Сума заборгованості відповідача становить - 58499,98 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 9999,97 грн.; заборгованість за процентами – 48500,01 грн.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з Правилами про порядок надання коштів у позику подальше укладення електронних договорів кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №623/2936/19.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитних договорів шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, у якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, у порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
За приписом статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до статті 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора.
Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
За приписами ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
З наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на час звернення до суду відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 в сумі - 58499,98 грн., а саме: · заборгованість за тілом кредиту – 9999,97 грн.; заборгованість за процентами – 48500,01 грн.
Згідно з умовами Договору, ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.
Разом з тим, станом на день звернення до суду заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 в частині повернення тіла кредиту відповідачем у добровільному порядку не сплачено, а тому позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача тіла кредиту в сумі –9999,97 грн підлягає задоволенню повністю.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами, в розмірі 48500,01 грн.
Як вбачається з умов Договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023, відповідачка отримала кредит в розмірі 10000,00 грн. зі сплатою процентів, строком на 360 днів. (п.1.3, п.1.4. кредитного договору)
Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 (графіку платежів) - проценти за користування кредиту – 72830,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №415383 від 16.09.2022, ОСОБА_1 добровільно частково сплатила заборгованість за процентами в сумі 9170,02,00 грн., тіло кредиту в сумі 0,03 грн..
При цьому, як убачається з договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 360 днів.
Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, договором визначено розмір процентів за користування кредитом, проценти нараховані в межах строку дії договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
Щодо судових витрат, то судом встановлено наступне.
Стосовно вимоги про стягнення 8000,00 грн витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Так, згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження факту понесених судових витрат та підтвердження повноважень адвоката, стороною позивача були надані для суду такі докази: Договір про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025, Акт наданих послуг №1088 від 08.12.2025, детальний опис наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 .
Так, у Акті наданих послуг №1088 від 08.12.2025 та в детальному описі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 вказано, що адвокатом надано позивачу правову допомогу (послуги), які складаються з: усної консультації Клієнта, ознайомлення з матеріалами Кредитної справи, погодження правової позиції Клієнта, складення позовної заяви, подання позовної заяви до суду. Загальна вартість послуг – 8000 грн.
Згідно із ст. ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\West Alliance Limited про ти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Між тим, надані позивачем до суду докази не були безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, є непропорційним до складності справи для адвоката і виконаних ним робіт.
Справа, незважаючи на ціну позову, є нескладною, обрання способу захисту порушеного права, аналіз адвокатом законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вимагало лише незначного обсягу юридичної та технічної роботи.
Також суд зважає на те, що такі послуги, зазначені в Акті наданих послуг №1088 від 08.12.2025 та в детальному описі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 як: усна консультація Клієнта, ознайомлення з матеріалами Кредитної справи, погодження правової позиції Клієнта, складення позовної заяви, подання позовної заяви до суду - це сукупність адвокатської роботи, вчиненої на досягнення лише однієї процесуальної дії, тобто подання позовної заяви. Натомість адвокат для безпідставного збільшення вартості послуг зайво деталізував кожну дію, яка пов`язана виключно з пред`явленням позову.
Суд на підставі вищевикладеного вважає, що вказана сума в розмірі 8000 гривень є неспівмірною до витраченого адвокатом часу, і не потребувало від адвоката значних зусиль та витрати значної кількості часу, а тому підлягає зменшенню.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
Беручи до уваги вищевикладене, а також подані стороною позивача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи проводився у відсутності сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 3 000 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., оскільки судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, що становить 100 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про захист прав споживача, суд зазначає наступне.
Згідно зустрічних позовних вимог, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» була розрахована заборгованість за договором із яких : заборгованість за тілом кредиту ОСОБА_1 вважає такою вимогу що можна розглядати.
Заборгованість за відстоками відповідач не погоджується. Сума нарахованих відстоків не може перевищувати 50 % тіла кредиту, тим більше враховуючи воєнний стан. Також вважає незаконною комісію за обслуговування кредиту, заборгованість за пенею, оскільки в період воєнного стану заборонено нараховувати пеню та інші санкції за заборгованість по кредитах.
Судовий збір підлягає стягненню пропорційно до % задоволених позовних вимог. Витрати на правничу допомогу Без участі у судових засіданнях — явно завищена сума (враховуючи незначну складність, типовий характер спору, та можливість позивача залучити представника за меншу суму винагороди), просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує на відсутність укладеного між нею та Банком письмового договору, яким би було передбачено право Банку нараховувати проценти та інші платежі, після закінчення строку дії договору. 
Закон України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Що стосується доводів позивача про невідповідність кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», через несправедливі умови, слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до правових позицій , викладених в ухвалі Верховного Суду України від 3 листопада 2010 року (справа №6-11173св10), застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення цього Закону не можуть застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.
А як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримала кредит у розмірі 10000 грн., отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини.
Крім того, позивачка за зустрічним позовом не заперечувала тієї обставини, що вона брала кредитні кошти, користувалася кредитними коштами, що свідчить про здійснення нею усіх дій необхідних для укладання кредитного договору.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В свою чергу, ОСОБА_1 допущено порушення умов договору щодо своєчасного погашення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість.
А як зазначено в ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
А як вже було зазначено раніше, 16 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №7278800.
Відповідно до умов Договору та Графіку Платежів (Додаток №1 до Договору), дата видачі кредиту – 16.04.2023, сума кредиту – 10000 грн., нараховані проценти за користування Кредитом – 72830 грн., разом до сплати – 82830,00 грн.
Цей Договір укладається Сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Банк виконав свої зобов`язання за цим договором, надав ОСОБА_1 кредит, але остання свої зобов`язання щодо його повернення порушувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Таким чином, вказане спростовує доводи позивача про те, що між сторонами не був укладений письмовий договір, який би надавав право Банку нарахувати та списувати з карткового рахунку проценти.
В той же час, суд вважає, що наявність зобов`язальних правовідносин і чинного договору є законною правовою підставою набуття грошових коштів.
Окрім того, позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та достатніх доказів того, що під час укладення оспорюваного договору вона не була ознайомлена з усіма його умовами. Крім того, в ході судового розгляду судом не встановлено обставин, які б свідчили про несправедливість умов кредитного договору чи наявність положень, які б вводили позивача в оману щодо змісту правочину та наслідків його невиконання.
Відповідно до статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Подібні правові висновки щодо застосування вищезазначених норм ЦК України та Закону України "Про захист прав споживачів" у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06 грудня 2019 року в справі № 664/1261/16-ц (касаційне провадження № 61-25248св18), від 27 січня 2020 року в справі № 754/6091/18 (касаційне провадження № 61-11473св19).
Відповідач має заборгованість з погашення кредитних коштів, ОСОБА_1 основне зобов`язання за цим договором не виконала, а тому суд дійшов висновку, що вона повинна нести відповідальність за його невиконання.
На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про захист прав споживача, тому вимога про стягнення коштів, яка є похідною, також не підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст.141 ЦПК УКраїни, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні зустрічного позову, тому судові витрати покладаються на позивача за зустрічним позовом – ОСОБА_1 .
Таким чином, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №727800 від 16.04.2023 в сумі - 58499,98 грн., а саме: · заборгованість за тілом кредиту – 9999,97 грн.; заборгованість за процентами – 48500,01 грн. і відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсними умов кредитного договору, зобов`язання вчинити дії та захист прав споживача.
Керуючись ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76- 79, 81, 89, 258, 259, 263-265, 274, 280-282, 284 ЦПК України, на підставі ст. 15, 16, 509, 524, 525, 526, 533, 536, 610, 611, 625, 629, 1049, 1050 ЦК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Первісний позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»(ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_6 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614 заборгованість за Договором про споживчий кредит «NewShort» №727800 від 16.04.2023 в сумі - 58499 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 98 копійок, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 9999,97 грн.; заборгованість за процентами – 48500,01 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_6 , суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять два) гривені 40 копійок та 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок - витрати на професійну правничу допомогу .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» про визнання недійсним умов кредитного договору, зобов`язання вчинити дій та захист прав споживача, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Котик Л.О.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79018, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання згідно відповіді з ЄДДР за адресою – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .