Провадження № 2/679/764/2026
Справа № 679/572/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року м.Нетішин 
Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
судді Гавриленко О. М.,
секретар судового засідання Дмітрієва О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Нетішині цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за участі представника відповідача – адвоката Волкова С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі по тексту – ТОВ «Бізнес позика») звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 вересня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір (оферту) № 509214-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаним у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема відповідачем одноразовим ідентифікатором – «UA-2270».
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, які нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня.
Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, а лише здійснив часткову оплату у розмірі 11000,00 грн, у результаті чого у нього виникла заборгованість за договором станом на 07 квітня 2026 року в розмірі 24510,00 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту – 8718,40 грн; сума прострочених платежів по процентах – 8091,64 грн; сума заборгованості по штрафам – 5500,00 грн; сума прострочених платежів за комісією – 2200,00 грн.
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати, які складаються із судового збору.
15 травня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та вважає їх безпідставними і необґрунтованими зважаючи на таке.
07 вересня 2024 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту (споживчий кредит) № 509214-КС-001. За умовами кредитного договору позивач надав, а відповідач отримав в борг 11000,00 грн строком на 24 тижні під 1% за кожен день користування кредитом. 06 грудня 2024 року відповідач сплатив позивачу на виконання умов договору 11000,00 грн, тобто зважаючи на те, що відповідача відноситься до осіб яким згідно із законом не нараховуються та не стягуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитами, відповідач повністю погасив тіло кредиту. Так, відповідач з 08 червня 2023 року призваний на військову службу під час мобілізації та до сьогодні перебуває на військовій службі, він брав та бере участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, також відповідач має статус учасника бойових дій, а тому відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції закону на час укладення договору) відповідач звільнений від сплати процентів за користування кредитами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період в Україні розпочався 18 березня 2014 року триває до тепер. 
В той же час, як вбачається із долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач 06 грудня 2024 року сплатив позивачу на виконання умов кредитного договору 11000,00 грн, тобто зважаючи на те, що відповідач відноситься до осіб яким згідно із законом не нараховуються та з яких не стягуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитами, відповідач повністю погасив тіло кредиту, у зв`язку з чим позов ТОВ «Бізнес позика» задоволенню не підлягає.
Окремо представник відповідача зазначає, що штрафи та пеня не підлягають стягненню також в силу положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, яким визначено що на період дії воєнного стану, який діє в Україні з 24 лютого 2022 року дотепер, позичальник звільняється від обов`язку їх сплати, а неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. При цьому також вказав, що у разі посилання сторони позивача, як на підставу виникнення вимоги про стягнення штрафних санкцій, на Закону України «Про споживче кредитування», який прийнятий пізніше ніж п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, така підстава не заслуговує на увагу, оскільки, відповідно до ст. 4 ЦК України та Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2012 від 13 березня 2012 року, норма ЦК України превалює над однопредметною нормою закону України, а норми спеціального закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. 
Також представник відповідача у відзиві вказав, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи в суді, становить 5500,00 грн. Остаточний розрахунок витрат на оплату професійної правничої допомоги буде обраховано за результатами судового розгляду та поданий до суду згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.
21 травня 2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, які за своє суттю є відповіддю на відзив, та у яких вона виклала свої аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень. Так, представник позивача просила врахувати, що сторона відповідача у відзиві визнала факт укладенні кредитного договору, факт отримання кредитних коштів, факт здійснення платежу за кредитним договором (що свідчить про визнання ним боргу), факт порушення умов кредитного договору, наявність заборгованості, що є підставою для застосування ст. 82 ЦПК України. 
Щодо застосування норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначає, що відсутні правові підстави для її застосування, так як сторона відповідача не надала суду жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що справді саме відповідач по справі перебував на військовій службі саме протягом строку дії кредитного договору, а саме з 07 вересня 2024 року по 22 лютого 2025 року. Так, не було надано копію наказу про зарахування відповідача до ЗСУ, копію військового квитка, які є належними підтвердженням, що особа розпочала військову службу. Із наданої копії довідки від 26 січня 2026 року вбачається, що зазначена відповідач брав участь у бойових діях у період із 06 січня 2024 року по 28 січня 2024 року, а посвідчення УБД було видано 09 травня 2024 року, тобто до моменту укладення між сторонами кредитного договору, а з того часу відповідач міг вже бути демобілізований. При цьому довідка № 210 від 26 січня 2026 року не містить РНОКПП особи, яка перебувала на військовій службі, що унеможливлює встановлення того, чи є ця особа відповідачем. Також, представник позивача звертає увагу на те, що ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає звільнення військовослужбовців від обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту. 
Звертає увагу суду, що всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо – встановлені саме у кредитному договорі.
Відповідач здійснив платіж за кредитним договором знаючи про те, що він буде розподілятися зокрема на погашення його заборгованості за комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії кредитного договору. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов кредитного договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання факту укладення кредитного договору і, відповідно, визнання правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема заборгованості за комісією за надання кредиту.
Також представник позивача зазначив, що п. 4 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. ТОВ «Бізнес Позика» є небанківською установою, яка правомірно встановила у кредитному договорі саме комісію за надання кредиту, а не комісію за обслуговування/користування кредиту. Розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи, а тому з відповідача підлягає стягненню вся сума заборгованості за кредитним договором.
Окрім цього, представник позивача просила відмовити у задоволенні вимоги відповідача про стягнення з позивача судових витрат у повному обсязі або зменшити розмір судових витрат до максимально розумного та співмірного у даній справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, у судові засідання не з`явився. 
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав, які викладені ним у відзиві на позовну заяву, при цьому пояснив, що відповідач дійсно уклав із відповідачем кредитний договір, за яким отримав у кредит грошові кошти у розмірі 11000,00 грн. Відповідачем було прострочено лише три платежі, а 06 грудня 2024 року він заплатив 11000,00 грн та вважав, що у повній мірі виконав свої зобов`язання за кредитним договором. При цьому представник відповідача звернув увагу на те, що сторона позивача була обізнана проте, що відповідач є діючим військовослужбовцем, оскільки між останнім та позивачем була усна домовленість, про сплату відповідачем лише повністю тіла кредиту у розмірі 11000,00 грн. Водночас доказів такої усної домовленості відповідач не може надати, так як така домовленість була вчинене в телефонному режимі. Окрім цього представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що докази про розмір витрат відповідача на правничу допомогу будуть подані представником протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальні дії у справі

28 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

07 вересня 2024 року на підставі пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 509214-КС-001 про надання споживчого кредиту, який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-2270». Відповідно до умов договору кредитодавець (позивач) надав позичальнику (відповідачу) грошові кошти у розмірі 11000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами про надання споживчих кредитів.
Строк на який надається кредит: 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом в день 1% фіксована. Комісія за видачу кредиту 2200,00 грн (нараховується одноразово при видачі кредиту). Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 6692,17 процентів. Денна процентна ставка 0,86 %. Термін дії договору до 22 лютого 2025 року. 
Пунктом 4.5. розділу 4 договору визначено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитодавця у порядку черговості, визначеної в ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування».
Розділом 7 договору визначено відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором, зокрема, обов`язок сплати кредитодавцю штрафу у розмірі 32% від розміру простроченої заборгованості, але у сукупному розмірі сума штрафу не може перевищувати половину суми кредиту (п. 7. 6.). 
У договорі зазначено номер електронного платіжного засобу ОСОБА_1 : НОМЕР_2 .
З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснених сторонами кредитного договору щодо його укладення.
Відповідно до підтвердження, яке видано ТОВ «ПрофітГід», 07 вересня 2024 року було перераховано 11000,00 грн ОСОБА_1 на номер платіжної картки отримувача: НОМЕР_2 згідно із кредитним договором № 509214-КС-001 від 07 вересня 2024 року. 
З відповіді від 07 травня 2026 року, яка надана АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів підтверджується, що на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , а з виписки по рахунку вбачається, що 12 червня 2025 року на вказану картку ОСОБА_1 було зараховано 11000,00 грн. 
Представник відповідача визнав факт укладення між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 07 вересня 2024 року договір № 509214-КС-001 про надання кредиту у розмірі 11000,00 грн та факт отримання грошових коштів. 
Згідно з наданими ТОВ «Бізнес позика» розрахунком заборгованості та довідкою про стан заборгованості відповідача за кредитним договором № 509214-КС-001 від 07 вересня 2024 року, позивачем нараховано відповідачу станом на 09 квітня 2026 року заборгованість за період з 07 вересня 2024 року по 22 лютого 2025 року у розмірі 24510,04 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 8718,40 грн; заборгованість по відсотках 8091,64 грн; заборгованість по штрафам (неустойка) 5500,00 грн (нараховується з 24 вересня 2024 року); заборгованість за комісією 2200,00 грн.
06 грудня 2024 року відповідачем було сплачено 11000,00 грн, які позивачем було зараховано на погашення заборгованості за кредитом в наступній черговості: 4339,20 грн – неустойка (штраф); 2200,00 грн – на комісію за надання кредиту; 4460,80 грн – на прострочені відсотки. 
ТОВ «Бізнес позика» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України.
Відповідно до довідки № 210, яка видана 26 січня 2026 року Військовою частиною НОМЕР_3 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 08 червня 2023 року по теперішній час.
Відповідач ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення на його ім`я, яке видано 09 травня 2024 року.
З довідки № 210, яка видана 26 січня 2026 року Військовою частиною НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , в період з 06 січня 2024 року по 28 січня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Вербове Пологівського району Запорізької області. 

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Також, відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 1056-1 ЦК визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Частиною другою статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд установив, що між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес позика» 07 вересня 2024 року було укладено кредитний договір № 509214-КС-001 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «UA-2270». 
Відповідно до умов договору ТОВ «Бізнес позика» надало відповідачу кошти в сумі 11000,00 грн строком на 24 тижні, тобто до 22 лютого 2025 року, а останній зобов`язався повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором, та комісію за надання кредиту.
07 вересня 2024 року кредитні кошти були перераховані відповідачу.
Факт отримання відповідачем коштів від ТОВ «Бізнес позика» суд вважає доведеним.
У підписаному відповідачем кредитному договорі визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, розмір комісії, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Умовами договору визначено, що черговість погашення вимог кредитора визначається ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої: у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Відповідач, в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно не повертав кредитні кошти та не сплачував відсотки за користування кредитом і комісію, у зв`язку із чим з 24 вересня 2024 року йому, відповідно до умов договору, нараховувалася неустойка (штраф).
06 грудня 2024 року відповідачем на погашення кредитних зобов`язань було сплачено позивачу 11000,00 грн, які позивачем було зараховано на погашення заборгованості в такій черговості: 4339,20 грн – неустойка (штраф); 2200,00 грн – на комісію за надання кредиту; 4460,80 грн – на прострочені відсотки. 
Відповідач дійсно допустив порушення виконання своїх зобов`язань щодо своєчасності повернення кредитних коштів, відповідно до умов договору. 
В той же час щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача суд зазначає таке.
Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Така ж пільга щодо кредитних договорів, що визначена у частині п`ятнадцятій статті 14 діяла на момент закінчення строку кредитування, в редакції закону Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 09 лютого 2025 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 4213-IX від 14 січня 2025 року. 
У постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 502/1438/18 зазначено, що дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац тринадцятий частини першої статті 1 ЗУ «Про оборону України»).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України був введений воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє по теперішній час, позаяк останнього разу був продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 342/2026 від 27 квітня 2026 року, затвердженим Законом України № 4857-ІХ від 28 квітня 2026 року, строком на 90 діб, тобто до 02 серпня 2026 року.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардій України з 08 червня 2023 року по теперішній час, а в період з 06 січня 2024 року по 28 січня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Вербове Пологівського району Запорізької області.
Отже, на дату укладення кредитного договору та на момент виникнення спірних правовідносин за кредитним договором № 509214-КС-001 від 07 вересня 2024 року на відповідача поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Окрім цього, судом встановлено, що неустойка (штраф) нарахована відповідачу у період дії воєнного стану в Україні, а тому до спірних правовідносин щодо нарахування неустойки (штрафу) також підлягає застосуванню п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, та відповідно відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки (штрафу) за прострочення виконання зобов`язання, а неустойка (штраф) підлягає списанню кредитодавцем.
Відтак, враховуючи викладене вище суд приходить висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача процентів у розмірі 8091,64 грн та штрафу (неустойки) у розмірі 5500,00 грн за кредитним договором № 509214-КС-001 від 07 вересня 2024 року, з огляду на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Водночас відповідачем на користь позивача з метою виконання зобов`язання за кредитним договором 06 грудня 2024 року було сплачено грошові кошти 11000,00 грн.
Вказані грошові кошти позивачем, в порушення умов договору та положень ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», було неправильно зараховано на погашення заборгованості в такій черговості: 4339,20 грн – неустойка (штраф); 2200,00 грн – на комісію за надання кредиту; 4460,80 грн – на прострочені відсотки.
Так, оскільки відсутні правові підстави для нарахування відповідачу процентів та штрафу (неустойки), враховуючи порушення позивачем черговості зарахування коштів, які сплатив відповідач за кредитним договором, кошти у сумі 11000,00 грн, які було зараховано позивачем в погашення неустойки (штрафу), комісії за надання кредиту та процентів, потрібно зарахувати в погашення кредиту.
Таким чином, оскільки відповідачем 06 грудня 2024 року повністю погашена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11000,00 грн по кредитному договору № 509214-КС-001 від 07 вересня 2024 року, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
В той же час відповідач, в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно не повернув комісію за надання кредиту, яка нарахована позивачем правомірно та відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по комісії за надання кредиту у розмірі 2200,00 грн, розмір якої відповідач не спростував, доказів про належне виконання умов кредитного договору в цій частині суду не надав.
Позивач довів належними та допустимими доказами заявлені до стягнення з відповідача суми заборгованості за комісією за надання кредиту. 
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надав суду будь-які докази, що спростовують обставини наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за комісією, на які посилається позивач та які судом встановлено, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково.
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по комісії за надання кредиту по кредитному договору № 509214-КС-001 від 07 вересня 2024 року у розмірі 2200,00 грн.
Водночас суд відхиляє надані позивачем докази: правила надання споживчих кредитів, оскільки вони не підписані відповідачем, у тому числі за допомогою електронного підпису; паспорт споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника, так як він не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 2662,40 грн. 
Матеріалами справи встановлено що при зверненні до суду з позовною заявою через підсистему «Електронний суд» позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
З огляду на те, що позов задоволено частково (8,98 %), у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 239,08 грн (із розрахунку 2662,40 х 8,98 : 100).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 509214-КС-001 від 07 вересня 2024 року у розмірі 2200 гривень 00 копійок та судові витрати у розмірі 239 гривень 08 копійок, а всього 2439 гривень 08 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», місцезнаходження: вул. Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, код ЄДРПОУ 41084239.
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 27 травня 2026 року.

Суддя          О. М. Гавриленко