печерський районний суд міста києва

Справа № 755/16371/25-ц 
пр. № 2-о-138/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
заявника - ОСОБА_1 ,
представника заявника - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

УСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.
Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заяву обґрунтовано тим, що після розлучення батьків неповнолітній ОСОБА_4 , останній рік постійно проживає разом із батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його повному матеріальному утриманні та самостійному вихованні. Мати дитини - ОСОБА_3 тривалий час страждає на тяжке хронічне психічне захворювання (діагностоване з 2005 року), яке має фазовий перебіг з частими загостреннями, неодноразовими стаціонарними лікуваннями (у тому числі протягом 2024 року), емоційною нестабільністю, агресивною поведінкою та неадекватними реакціями, у зв`язку з чим вона об`єктивно неспроможна здійснювати належний догляд, виховання та забезпечувати безпеку сина. Мати не працює, не має стабільного доходу, не бере жодної участі в матеріальному забезпеченні дитини та не може створювати для неї належні умови проживання. Натомість заявник, маючи стабільний дохід як фізична особа-підприємець та працюючи інженером-електроніком, повністю забезпечує дитину житлом, харчуванням, одягом, шкільною освітою, гуртками, медичним наглядом та всіма необхідними умовами для її фізичного, психічного та розумового розвитку. Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього дитини батьком необхідне для захисту прав та інтересів дитини, оформлення соціальної допомоги як батьку-одинаку, а також для реалізації права заявника на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки мати через свій тяжкий психічний стан не може здійснювати виховання та утримання дитини.
У зв`язку із наведеним, заявник звернувся до суду із даною заявою.
Заінтересова особа ОСОБА_3 подала до суду пояснення, в яких підтвердила, що вона дійсно страждає на психічне захворювання з 2005 року, багаторазово проходила лікування в ТМО «Психіатрія». Повідомила, що останній раз перебувала у стаціонарі КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» з 29 жовтня 2025 року по 12 листопада 2025 року, під час якого було встановлено діагноз - біполярний афективний розлад, поточний епізод манії без психологічних симптомів, маніакальний синдром, на підтвердження зазначеного надала копію виписки. Вказувала, що через хворобу не працює з 2015 року, дохід не отримує. У зв`язку із зазначеним, вихованням і утриманням спільної дитини займається її колишній чоловік, ОСОБА_1 . Просила врахувати її пояснення під час розгляду заяви.
Заінтересована особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації заяв по суті або з процесуальних питань до суду не подала, представника не направила.
II. Процесуальні дії та рішення суду.
06 жовтня 2025 року вказана заява, на виконання ухвали Дніпровського районногосуду м. Києва від 05 вересня 2025 року, надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 
14 жовтня 2025 року у справі відкрито провадження.
28 листопада 2025 року заінтересована особа ОСОБА_3 подала до суду пояснення по суті справи.
Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву підтримали, просили її задовольнити.
У судовому засіданні ОСОБА_5 , допитана як свідок, повідомила суду, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , яка страждає на психічне захворювання - маніакальний синдром. Дочка неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні. Після народження дитини її стан тимчасово покращився, проте згодом вона знову потрапила до лікарні. Ініціатором розлучення із заявником ОСОБА_1 була сама дочка. Після розлучення син залишився жити з батьком, який повністю утримує та виховує дитину. Дочка через хворобу не працює. З 2022 року дитина постійно проживає з батьком.
Свідок ОСОБА_1 , яка була допитана в судовому засіданні, повідомила, що є рідною сестрою заявника. Вона підтвердила, що підтримує з братом близькі стосунки. За її словами, брат є хорошим батьком, дуже любить сина, приділяє багато уваги його розвитку та вихованню. Син проживає разом із батьком і перебуває на його повному утриманні. Дружина брата (мати дитини) психічно хвора і не може самостійно виховувати дитину. Свідок бачила невістку востаннє понад два роки тому. Також підтвердила, що з 2022 року син постійно живе з батьком. 
Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, подала до суду пояснення на заяву.
Заінтересована особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації заяв по суті або з процесуальних питань до суду не подала, представника не направила.
Суд, заслухавши обґрунтування заявника та його представника, допитавши свідків, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які заявник послався як на підставу своїх вимог, що викладені у заяві та підтверджені доданими до неї доказами, беручи до уваги пояснення заінтересованої особи, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.
III. Фактичні обставини справи.
10 березня 2012 року Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 172, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син, ОСОБА_4 .
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року по справі № 757/23081/22-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. 
Дитина з моменту народження зареєстрована за місцем реєстрації матері за адресою: АДРЕСА_2 .
Встановлено, що після розлучення дитина деякий час проживала з матір`ю. 
Відповідно до медичних виписок, ОСОБА_3 з 23 травня 2024 року по 19 червня 2024 року проходила стаціонарне лікування у КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія». 
Відповідно до виписного епікризу від 18 червня 2024 pоку, ОСОБА_3 страждає на психічне захворювання з 2005 року, багаторазово проходила стаціонарне лікування в ТМО «ПСИХІАТРІЯ». Захворювання має фазовий перебіг, маніакальні та гіпоманіакальні стани змінюються депресивними. Попереднє стаціонарне лікування з 03 січня 2017 року по 17 лютого 2017 року виписана в стані покращення. В подальшому протягом багатьох років приймала підтримуюче лікування, спостерігалась в лікаря-психіатра. Прослідковувались загострення в формі гіпоманіакальних і депресивних станів, але лікувалась амбулаторно, в психіатричний стаціонар не поступала. Весною 2004 року відмічався помірний контрольований гіпоманіакальний стан, котрий тиждень тому інвертувався в тривожно-депресивний. З`явилася сильна тривога, передчуття чогось поганого, стала відмічати неприємні відчуття в тілі, прислуховувалась до себе, фіксувалась на своїх внутрішніх відчуттях, мав місце знижений настрій, практично перестала спати вночі. Звернулась до психіатра, але стан продовжував погіршуватись. Наростала тривога, іпохондричність, страх смерті, знижений настрій, суіцидальні думки».
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 за № 13468, від 12 листопада 2025 року, ОСОБА_3 перебувала у стаціонарі КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» з 29 жовтня 2025 року по 12 листопада 2025 року, під час якого було встановлено повний діагноз хворої як біополярний афективний розлад, поточний епізод манії без психологічних симптомів. Маніакальний синдром.
Встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, має сталий дохід, працює на посаді інженера-електроніка у ФОП ОСОБА_6 , що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця та довідками бухгалтерії від 15 серпня 2025 року за №№ КВ000000001, КВ000000002.
Крім того, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 322721469.
IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Згідно з частиною першою ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до пункту 5 частини другої ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою віл певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових праг фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
В даному випадку, зокрема, існує необхідність для встановлення факту самостійного виховання заявником дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.
У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Так, відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Таким чином, встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері породжує для заявника юридичні наслідки, які дають право, передбачене у наведеній статті Закону.
Згідно Переліку документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком № 5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
У постанові від 13 червня 2018 року за результатами розгляду справи № 822/2446/17 Верховним Судом було викладено позицію про те, що сам факт розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з батьком, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини, тобто не встановлює статусу самостійного виховання, тому цей факт повинен встановлюватись окремо.
Диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XI1 зі змінами містить імперативний припис стосовно того що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.
В даному випадку, в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.
Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення пішого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.
В умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки віл мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.
У такий спосіб встановлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.
Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто, встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.
Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.
Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 127/3622/24 (провадження № 61-12634св24).
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, враховуючи покази свідків, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, беручи до уваги ті факти, що дитина постійно проживає з батьком, мати не працевлаштована та не отримує дохід, всі витрати по утриманню дитини несе заявник, мати дитини в силу об`єктивних причин (триваючої хвороби) не може здійснювати догляд та виховання сина, а також те, що заявник, як батько, який самостійно виховує та забезпечує сина, повністю усвідомлює свою відповідальність, а також те, що у випадку його мобілізації, дитина не зможе залишатись з матір`ю, суд прийшов до висновку, що заявником були доведені обставини, на які він посилався, та вважає за необхідне задовольнити заяву в повному обсязі.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1-19, 23, 76-81, 95, 263-265, 268, 272, 293, 294, 315, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, задовольнити.
Встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова