УХВАЛА

30 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 380/10415/25
адміністративне провадження № К/990/19613/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі № 380/10415/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій,
установив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та з 01 січня 2025 року по 19 лютого 2025 року;
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2024 року по грудень 2024 року в повному розмірі, виходячи з розрахунку базового місяця - листопад 2015 року.;
- зобов`язати нарахувати та виплатити без урахування податків та зборів індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та з 01 січня 2025 року по 19 лютого 2025 року;
- зобов`язати перерахувати розмір індексації грошового забезпечення за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, виходячи з розрахунку базового місяця - листопад 2015 року, та виплатити її без урахування податків та зборів;
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2025 року по 19 лютого 2025 року.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2024 року по грудень 2024 року в повному розмірі, виходячи з розрахунку базового місяця - листопад 2015 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 без урахування податків та зборів індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2025 року по 19 лютого 2025 року, виходячи з розрахунку базового місяця - листопад 2015 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 розмір індексації грошового забезпечення за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, виходячи з розрахунку базового місяця - листопад 2015 року, та виплатити її без урахування податків та зборів.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач раніше вже звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами на зазначене судове рішення. Ухвалами Верховного Суду від 02 квітня 2026 року та від 20 квітня 2026 року вказані касаційні скарги було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
29 квітня 2026 року до Верховного Суду надійшла втретє подана касаційна скарга Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі № 380/10415/25.
Під час перевірки повторно поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України установлено, що вона не містить достатніх підстав касаційного оскарження судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі, як на підставу для відкриття касаційного провадження, скаржник формально зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до зазначеного пункту підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд звертає увагу скаржника на те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає, що дана справа потребує правого висновку Верховного Суду щодо правильного застосування статті 39 Закону №3460-IX у взаємозв`язку із Законом №1282-ХІІ та Порядком №1078 при визначенні базового місяця для індексації у 2024 році.
Водночас скаржник обмежився загальними посиланнями на Закон №1282-ХІІ та Порядок №1078 без конкретизації відповідної норми матеріального права (пункту, частини, статті), яку, на його думку, неправильно застосовано судами попередніх інстанцій. Також у касаційній скарзі відсутнє формулювання того, який саме правовий висновок має бути висловлений Верховним Судом.
Подана касаційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. 
Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Однак, всупереч такими вимогам КАС України, скаржником не вказано який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі. 
Скаржником не наведено, у чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема не визначено алгоритм застосування відповідних норм та не зазначено, яку саме норму права суди застосували неправильно або не застосували.
Посилання скаржника на необхідність формування правового висновку фактично зводиться до загального твердження про наявність колізії норм, однак не містить чіткого визначення правової проблеми, яка потребує вирішення, та не розкриває, у чому саме полягає неоднакове або неправильне застосування норм права судами.
Натомість викладені доводи зводяться до викладення власного бачення правильності вирішення спору.
Доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Аналізуючи зміст касаційної скарги, Судом установлено, що заявником викладено суть спору у вказаній справі, обставини справи та фактично висловлено незгоду із прийнятим рішенням судом апеляційної інстанції. Проте, заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та стверджуючи про відсутність правового висновку Верховного Суду, не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та як відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку, скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи, які можливо, на думку скаржника, мають певну своєрідність.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження, касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Саме лише формальне посилання на відсутність висновку Верховного Суду без належного правового обґрунтування не є підставою касаційного оскарження у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Таким чином, скаржником не конкретизовано норму права у взаємозв`язку з правовим висновком, який, на думку скаржника, має бути сформульований, не наведено обґрунтування, щодо правильного застосування відповідної норми права, а доводи скарги зводяться до переоцінки фактичних обставин справи.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Касаційна скарга не містить чіткого формулювання правового питання, яке потребує вирішення Верховним Судом, зокрема щодо застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.
Наведені скаржником міркування мають загальний характер та не дають підстав для висновку про наявність правової невизначеності у застосуванні відповідних норм.
З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Скаржник, подаючи повторну касаційну скаргу після її повернення ухвалою Верховного Суду, не усунув недоліків, які стали підставою для її повернення, що саме по собі свідчить про невиконання вимог процесуального закону.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України,
постановив:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі № 380/10415/25 - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя	І.В. Дашутін