ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2026 р. справа № 300/3117/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лісодід Олег Валентинович, до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,?
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лісодід Олег Валентинович, звернулася в суд із позовною заявою до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.10.2024 ОСОБА_2 0 ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув в період дії воєнного стану. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2025 по справі №348/2564/24 встановлено факт батьківства, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , матір`ю якої є позивач. Внесено зміни до актового запису № 204 від 23 серпня 2018 року про народження ОСОБА_3 , зробленого Надвірнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та зазначено батьком - ОСОБА_2 . Позивач, як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 в її інтересах, звернулася до відповідача з заявою про призначення їй частки грошової одноразової допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Проте, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила в призначенні одноразової допомоги, оскільки документи надійшли після прийняття рішенням комісії від 02.05.2025 №97/168, яким призначено таку одноразову грошову допомогу батькам та двом синам загиблого ОСОБА_2 в сумі 15 млн. у рівних частках кожному. Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Постанови КМУ №168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ №168 якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами. Отже, відповідач не заперечує право дитини на одержання та виплату одноразової грошової допомоги після смерті батька. Відповідач при відмові в задоволенні заяви про призначення одноразової грошової допомоги не врахував, що в даному випадку одноразова грошова допомога після її призначення іншим особам ще не була виплачена, а тому реалізація права ОСОБА_3 на отримання допомоги здійснюється саме через повторне звернення до Міністерства оборони України в межах призначеної суми одноразової грошової допомоги у рівних частках, а не шляхом пред`явлення вимоги до фактичних отримувачів коштів про перерозподіл належної їй частки у встановленому законом порядку. Отже, оскаржуване рішення прийняте без врахування всіх обставин, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки одноразова грошова допомога станом на дату розгляду заяви отримувачам ще не була виплачена. Як наслідок, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву   ОСОБА_1 , подану в інтересах неповнолітньої доньки   ОСОБА_3 , про перерозподіл вже призначеної грошової допомоги та призначення частки одноразової грошової допомоги, як доньці загиблого військовослужбовця   ОСОБА_4  у період воєнного стану. 
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. Зазначив, що відповідно до абзацу 12 пункту 2 Постанови КМУ №168 якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами. Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець чітко розмежував право на призначення одноразової грошової допомоги (як елемент державної гарантії соціального захисту) та право на її отримання (як стадію реалізації цієї гарантії у конкретних правовідносинах). Солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – мати, батько та сини відповідно, з метою реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII та Постановою КМУ № 168 звернулися через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки до Міністерства оборони України. Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №97/168 від 02.05.2025 призначено одноразову грошову допомогу вищевказаним особам в сумі 15 млн. грн в рівних частках кожному, відтак правовідносини з розподілу такої допомоги є завершеними. Водночас, ОСОБА_1 діючи в інтересах ОСОБА_3 звернулася 26.06.2025 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , тобто після розгляду документів та прийняття рішення комісією про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн. іншим особам. Звернув увагу, що законодавець, врегульовуючи відповідні правовідносини, прямо пов`язав можливість призначення одноразової грошової допомоги у таких випадках із фактом непризначення цієї допомоги іншим особам, які мають право на її отримання. Отже, виходячи з правового регулювання станом на день виникнення спірних правовідносин у даній справі, визначальною обставиною має місце сам факт призначення грошової допомоги в повному розмірі іншим особам, а не непроведення фактичної виплати іншим особам, які мають право на таку допомогу. Після ухвалення Комісією Міністерства оборони України рішення про первинний розподіл і виплату, її повноваження вважаються вичерпаними. Відтак питання визначення належної дитині частки переходить у сферу приватноправових відносин між отримувачами, а за відсутності згоди між ними спір може бути вирішений судом, виходячи з принципу рівності прав усіх членів сім`ї загиблого військовослужбовця та з урахуванням гарантій, передбачених статтею 16-3 Закону №2011-XII. Вважав, що реалізація права дитини повинно здійснюватися не через повторне звернення до Міністерства оборони України, а шляхом пред`явлення вимоги до фактичних отримувачів коштів про перерозподіл належної їй частки у встановленому законом порядку. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2025 по справі №348/2564/24, яке набрало законної сили 05.06.2025, встановлено факт батьківства, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 . Ухвалено внести зміни до актового запису № 204 від 23 серпня 2018 року про народження ОСОБА_3 , зробленого Надвірнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та зазначити батьком - ОСОБА_2 (а.с.9-11).
На підставі вищезазначеного рішення суду видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 11.06.2025, згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 (а.с.13).
Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.10.2024 ОСОБА_2 09.09.2024 помер в с.Верхньокам`янське Бахмутський район Донецька область, про що 10.10.2024 складено відповідний актовий запис №138 (а.с.14).
ОСОБА_3 відповідно до пункту 5 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 23.10.2025 (а.с.16). 
Позивач, як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 , 26.06.2025 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с.43 на звороті - 44).
Згідно з пунктом 7 протоколу від 27.02.2026 №17/в, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянувши подані позивачем документи дійшла висновку про відмову   ОСОБА_3  (законний представник -   ОСОБА_1 ) в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови КМУ №168, оскільки протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.05.2025 №97/168, одноразову грошову допомогу вже призначено батьку, матері, та двом синам загиблого   ОСОБА_2 , в сумі 15000000 грн., у рівних частках кожному. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ №168, якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами. У зв?язку з тим, що документи  ОСОБА_3 (законний представник -   ОСОБА_1 ) надійшли на розгляд Комісії після призначення одноразової грошової допомоги у повному розмірі – ОСОБА_3 відмовлено в призначенні частки одноразової грошової допомоги у зв?язку із загибеллю військовослужбовця  ОСОБА_2 (а.с.5 на звороті - 6).
Позивач, вважаючи протиправним вищевказане рішення відповідача, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII ).
Згідно з пунктом першим статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За приписами пп.1-2 п.2 ст.16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (п.4 ст. 16-1 Закону №2011-ХІІ).
Відповідно до пункту 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15 мільйонів гривень; розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, визначається відповідно до абзацу другого підпункту «а» пункту 1 цієї статті.
Згідно із пунктом 1 статті 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. У разі відмови однієї з осіб, зазначених у пункті 4 статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також якщо одна із таких осіб у строк, встановлений пунктом 9 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання такої допомоги, у рівних частках. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Пунктами 8-10 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 168). 
Пунктом 2 Постанови КМУ № 168 (у редакції, чинній на момент смерті військовослужбовця) встановлено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, загибель якої сталася в період воєнного стану або смерть якої настала внаслідок причин, зазначених в абзаці першому цього пункту, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Розподіл часток одноразової грошової допомоги у разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, або відмови однієї з осіб, зазначених у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України «Про Національну поліцію» та пункті 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», від отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у трирічний строк з дня виникнення права на отримання допомоги не реалізувала своє право на отримання одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до вимог статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України, статті 100 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Звертаючись до суду позивач зазначила, що оскільки одноразова грошова допомога після її призначення іншим особам ще не була виплачена, то реалізація права ОСОБА_3 на отримання допомоги здійснюється саме через повторне звернення до Міністерства оборони України в межах призначеної суми одноразової грошової допомоги у рівних частках, а не шляхом пред`явлення вимоги до фактичних отримувачів коштів про перерозподіл належної їй частки у встановленому законом порядку.
Разом з цим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2024 №714 (набрала чинності 20.06.2024) пункт 2 Постанови КМУ № 168 викладено у новій редакції, згідно з якою якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами.
Таким чином, як станом на момент загибелі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), так і на час звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги (26.06.2025) положення Постанови КМУ № 168 передбачали, що коли одноразова грошова допомога вже була призначена іншим членам сім`ї загиблого, реалізація права дитини на таку допомогу можлива лише у спосіб, прямо передбачений абзацом тринадцятим пункту 2 Постанови КМУ № 168, - шляхом перерозподілу вже виплаченої суми між отримувачами за їх взаємною згодою або в судовому порядку.
Суд наголошує, що у межах цієї справи спірним є не право   ОСОБА_3  на отримання частки одноразової грошової допомоги (його відповідач не заперечує), а порядок реалізації цього права з огляду на ту обставину, що уповноважений орган уже здійснив призначення, розподіл та часткову виплату усієї суми одноразової грошової допомоги тим членам сім`ї загиблого, про яких мав інформацію та які звернулися за отриманням допомоги.
Вказана правова позиція відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 24 лютого 2026 року по справі № 380/23263/24.
Суд зазначає, що на момент подання позивачем заяви в інтересах своєї неповнолітньої дитини Постанова КМУ № 168 чітко встановлювала, що після призначення одноразової грошової допомоги питання щодо її розподілу здійснюються між отримувачами за їх взаємною згодою або в судовому порядку, тобто вже в приватноправовому порядку.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.05.2025 №97/168, одноразову грошову допомогу вже призначено батьку, матері, та двом синам загиблого   ОСОБА_2 , в сумі 15000000 грн., у рівних частках кожному.
Таким чином, держава в особі уповноваженого органу вже реалізувала свій обов`язок щодо первинного розподілу одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому Постановою КМУ № 168. Суд вкотре наголошує, що з 20.06.2024 самого лише факту призначення допомоги (а не виплати, як це було раніше) достатньо для констатації того, що повноваження держави у цій сфері вичерпані, а правовідносини з розподілу одноразової грошової допомоги є завершеними.
Разом із тим, визнання правомірності відмови Міністерства оборони України у повторному призначенні одноразової грошової допомоги не позбавляє дитину права на відповідну частку такої допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Це право зберігається, однак не може бути реалізоване шляхом повторного звернення до Міністерства оборони України, оскільки після повної виплати такої допомоги первинним отримувачам таке призначення є неможливим, а подальше вирішення питання про отримання коштів має приватноправовий характер. 
Після ухвалення Комісією Міністерства оборони України рішення про первинний розподіл і виплату допомоги її повноваження вважаються вичерпаними. Відтак питання визначення належної дитині частки переходить у сферу приватноправових відносин між отримувачами, а за відсутності згоди між ними спір може бути вирішений судом, виходячи з принципу рівності прав усіх членів сім`ї загиблого військовослужбовця та з урахуванням гарантій, передбачених статтею 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
Отже, у випадку, коли одноразова грошова допомога вже призначена, реалізація права дитини здійснюється не через повторне звернення до Міністерства оборони України, а шляхом пред`явлення вимоги до фактичних отримувачів коштів про перерозподіл належної їй частки у встановленому законом порядку.
Такий підхід узгоджується з: положеннями пункту 2 Постанови КМУ № 168, які визначають єдиний правовий механізм перерозподілу вже призначеної допомоги; статтею 16-3 Закону №2011-ХІІ, що гарантує рівність прав усіх отримувачів на частку допомоги; принципами правової визначеності та справедливості, оскільки держава вже виконала свій обов`язок щодо виплати загальної суми допомоги, а подальший розподіл належить до компетенції суду або узгоджених дій самих отримувачів.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17 листопада 2025 року по справі №560/12192/24.
Підсумовуючи вищезазначене, суд вважає, що відсутні підстави для повторного розгляду заяви   ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітньої доньки   ОСОБА_3 , про перерозподіл вже призначеної грошової допомоги та призначення частки одноразової грошової допомоги, як доньці загиблого військовослужбовця   ОСОБА_4 , оскільки в спірному випадку одноразова грошова допомога вже призначена, а тому реалізація права дитини на таку допомогу здійснюється шляхом пред`явлення вимоги до фактичних отримувачів коштів про перерозподіл належної їй частки у встановленому законом порядку.
Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.
Суд також зазначає, що інші наведені позивачем у позовній заяві аргументи, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року), «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Про це також йдеться в пункті 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, зокрема обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
У підсумку суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лісодід О.В., до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії не підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лісодід Олег Валентинович, до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Могила А.Б.