Справа № 339/125/26 
Провадження № 22-ц/4808/1229/26 
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк В. Б. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,
суддів:    Василишин Л.В., Мальцевої Є.Є.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Болехівського міського суду в складі судді Сметанюка В.Б., ухвалене 05 травня 2026 року в м. Болехові Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У березні 2026 року ТОВ «Діджи фінанс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 14.11.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду щодо кредитування №200146041, відповідно до умов якої кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10 091,37 грн на строк до 14.11.2017 зі сплатою 0,0001 відсотків річних.
20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами бублічних торгів. Відповідно до позивача перейшло також право вимоги до ОСОБА_1 за укладеним 14.11.2014 кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка, за підрахунками позивача, становить 25 663,13 грн, у тому числі: 8 128,92 грн — заборгованість за кредитом; 17 534,21 грн — заборгованість за відсотками.
Також позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 2 307 грн 57 коп. та інфляційні втрати у розмірі 5 611 грн 61 коп., нараховані відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 25.02.2019 по 23.02.2022.
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість у загальному розмірі 33 582,31 грн, а також судові витрати, що включають 2 662,40 грн сплаченого судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Болехівського міського суду від 05 травня 2026 року в задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник ТОВ «Діджи фінанс»» подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Зазначив, що суд не дослідив належним чином наданий позивачем доказ наявності заборгованості, а саме виписки по рахунку, які сформовані відповідальною особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Так, з 23.05.2016 року ФГВФО наділений повноваженнями ПАТ «Банк Михайлівський», а отже саме із дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» Фонд має право розпоряджатись власністю Банку, зокрема: кредитними договорами, договорами забезпечення, виписками по особовим рахункам клієнтів та ін. У позові зверталась увага суду, що 23.05.2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
Тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав виписки по рахунку за кредитним договором № 200146041 від 14.11.2014 саме за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» 23.05.2016 по 27.07.2020, що були сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду. Так, у доданих до позову виписках (електронних) зазначено: дату, час, прізвище відповідальної особи, яка формувала виписки, затверджена форма виписки та цифрова програма. Щодо номерів рахунків у виписках – то особливості операційної роботи банку щодо ведення обліку договорів (у випадку щодо кредитної картки зокрема): нарахування відсотків, штрафів, зарахування внесених коштів, облік виданих коштів та вцілому діяльність щодо обороту грошових коштів не має бути предметом розгляду в межах даної позовної заяви, оскільки банк як оператор грошових операцій відповідно до законодавства здійснює вищезазначені дії. А для ідентифікації виписок чи будь-яких інших банківських документів – в них зазначається саме номер і дата договору щодо якого здійснюються банківські операції.
Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору.
Зазначає, що розрахунок заборгованості не підтверджений виписками по рахунку є лише математичним розрахунком.
Крім того, позивачем відповідно до ст.625 ЦК України нараховано штрафні санкції та здійснено розрахунок за допомогою офіційного сервісу (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff), який надає інструменти для обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитними договорами.

Правом на подання відзиву відповідачка не скористалась.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду є законним та обгрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що виписка по особовому рахунку за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, зокрема за відповідними рахунками, сформована з 23.05.2016 року, а не з часу укладення кредитного договору 14.11.2014, а тому з`ясувати суму наданого кредиту та дату початку строку кредитування є неможливим. Вище вказана виписка не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування). У той же час розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідачки за укладеним кредитним договором, як і самого кредитного договору, позивачем суду не надано. За обставин не доведення позивачем факту існування кредитних правовідносин, розміру заборгованості та порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.11.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено угоду №200146041 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10091,37 грн, з встановленим строком користування з 14.11.2014 по 14.11.2017, а відповідач зобов`язувався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». 
З копії Витягу Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 року, відповідно до якого до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 200146041, укладеного 14.11.2014 року з відповідачем на суму 25 663,13 грн, з яких: 17 534,21 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8 128,92 грн – загальний залишок заборгованості.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за договором становить становить 33582,31 грн, з яких: 25 663,13 заборгованість за кредитом, 2 307,57 збитки з урахуванням 3% річних, 5 611,61 грн збитки інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
На підтвердження факту укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем кредитного договору суду надані підписані відповідачем копії письмових доказів : заява № 200146041 від 14.11.2014, анкета № 909014 від 14.11.2014, довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 14.11.2014, виписку по рахунку НОМЕР_1 за період з 23.05.2016 по 27.07.2020.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
За змістом позовної заяви ПАТ "Банк Михайлівський" відповідно до умов кредитного договору надало у користування кредитні кошти в розмірі 10091,37 грн з встановленим строком користування з 14.11.2014 по 14.11.2017.
Надана суду виписка по рахунку оформлена Фондом гарантування вкладів, та охоплює період з 23.05.2016 по 27.07.2020, тоді як кредитні зобов`язання виникли з 14.11.2014 році. Виписка складена по рахунку по рахунку № НОМЕР_1 , тоді як відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_2 .
Тому суд обгрунтовано не врахував зазначену виписку в якості належного доказу виконання Банком умов кредитного договору № 200146041 від 14.11.2014 з надання відповідачу кредитних коштів.
Сам по собі факт наділення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 23.05.2016 року повноваженнями щодо управління ПАТ «Банк Михайлівський» не свідчить про належність та допустимість поданої виписки як доказу виконання Банком своїх зобов`язань за кредитним договором № 200146041 від 14.11.2014 року. Зміст виписки не дає можливості встановити факт надання відповідачу кредитних коштів у 2014 році та не усуває виявлених судом невідповідностей щодо рахунків і періоду, за який наведено інформацію.
Апеляційний суд зауважує, що у справі, яка переглядається, позивач мав можливість надати докази на обґрунтування позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України. Проте зазначеного обов`язку позивач не виконав, належних та достатніх доказів суду не надав.
У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, вірно застосував норми матеріального права та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення, а рішення Болехівського міського суду від 05 травня 2026 року в – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         Л.В. Василишин
Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 25 червня 2026 року.