Справа № 493/402/26 
Провадження № 2/493/564/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року    м. Балта Одеської області
Балтський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді    Тітової Т.П.
за участю секретаря    Сирота О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів,

В С Т А Н О В И В:

27.02.2026 року ГУ ПФУ в Одеській області звернулося до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів.
Згідно автоматизованого розподілу від 27.02.2026 року, зазначена справа була розподілена на суддю Мясківську І.М.
Ухвалою судді Мясківської І.М. від 27.02.2026 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
В обґрунтування позову позивач вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Одеській області, та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 15.02.2022 року .
14.04.2022 року  ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській областііз заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи з 15.02.2022 року по 30.04.2025 року. 
Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 08.10.2025 року № ЦО-12357  ОСОБА_1 була змінена група інвалідності з ІІ на ІІІ з 21.04.2023 року. У зв`язку з цим виникла переплата пенсії в сумі 52383,43 грн. за період з 21.04.2023 року по 30.04.2025 року. Згідно службової записки відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян від 13.11.2025 року № 55233/03-16 переплата взята на облік 19.11.2025 року відділом з питань відрахувань. 
ОСОБА_1 було надіслано листа від 19.11.2025 року № 1500-0404-8/189980, в якому повідомлено про виявлену переплату з проханням надати заяву щодо згоди на утримання переплати з пенсії або повернути кошти самостійно на рахунок Пенсійного фонду України.
25.12.2025 року відповідачем було надіслано заяву, в якій зазначено, що жодних зловживань з його боку не було, тому вимога ГУ ПФУ в Одеській області щодо повернення пенсії у період з 21.04.2023 року по 30.04.2025 року безпідставна.
У зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача надміру отримані кошти в розмірі 52383,43 грн. 
17.03.2026 року на адресу суду від представника відповідача – адвоката Гнатюка В.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що вимоги позивача, викладені у позовній заяві, відповідачем не визнаються з наступних підстав. Вперше інвалідність ІІ групи ОСОБА_1 була встановлена 08.04.2022 року з датою переогляду 08.04.2023 року. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААГ № 492798, ІІ група інвалідності відповідачу встановлена на строк з 21.04.2023 року до 01.05.2025 року. З витягу з рішення експертної команди № ЦО-12357 від 08 жовтня 2025 року вбачається, що на підставі наданої медичної документації Експертна команда дійшла висновку, що інвалідність ІІ групи відповідачу з 21.04.2023 року по 01.05.2025 року встановлена необґрунтовано. Відповідні критерії надають підстави визнати ОСОБА_1 особою з інвалідністю ІІІ групи з 21.04.2023 по 01.05.2025 року. Переогляд 21.04.2025 року. Дане рішення було прийняте на підставі медичної документації 08.10.2025 року, тобто після того як відповідачу 04.08.2025 року в установленому порядку була встановлена ІІ група інвалідності на 2 роки з переоглядом 25.04.2027 року. Обставини, про які дізнався відповідач у листопаді 2025 року, а саме про вищевказане рішення експертної команди № ЦО-12357, прийняте 08.10.2025 року, не відносяться до таких, що спричиняють зміну розміру його пенсії або припинення її виплати, оскільки дане рішення було прийняте після того як рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 4958/25/873/Р відповідачу 04.08.2025 року встановлена ІІ група інвалідності на 2 роки з переоглядом 25.04.2027 року. Вини відповідача в тому, що йому відповідно до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААГ № 492798, була встановлена ІІ група інвалідності на строк з 21.04.2023 року до 01.05.2025 року замість ІІІ групи на цей же строк немає. Позивач не навів жодних аргументів та не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність зловживань, недобросовісних дій з боку відповідача при проходженні відповідного огляду. В зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
01.05.2026 року у зв`язку із прийняттям 28.04.2026 року Вищою радою правосуддя рішення № 773/0/15-26 про звільнення з посади головуючого по справі судді Мясківської І.М., у зв`язку з поданням заяви про відставку, дану цивільну справу було перерозподілено в провадження головуючого судді Тітової Т.П.
Ухвалою судді Тітової Т.П. від 04.05.2026 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. 
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від адвоката Гнатюка В.О. надійшла заява, в якій він просив провести розгляд справи без його участі та без участі відповідача.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судові засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.
Згідно ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення (далі Порядок), затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року.
Відповідно до п. 4 вказаного порядку у разі припинення виплати пенсії відповідно до ч.1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.
Згідно п. 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц.
Суд звертає увагу, що зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону № 1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі № 686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017).
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суд виходить з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
З 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова № 1338). Вказаною постановою затверджені: Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії встановлення інвалідності. Відповідно до п. 3 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи експертні команди формуються з метою організації та проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі оцінювання) відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи та критеріїв направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджених Постановою № 1338. П. 6 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи передбачено, що оцінювання проводиться: Центром оцінювання функціонального стану особи (далі - ЦОФСО); експертними командами, сформованими на базі закладів охорони здоров`я.
Згідно п. 7 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи права та обов`язки ЦОФСО за рішенням МОЗ покладаються на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ, та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.
П. 10 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи визначено, що рішення про встановлення інвалідності, прийняті до набрання чинності цієї постанови переглядаються ЦОФСО з дотриманням вимог, встановлених цим Порядком.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03 грудня 2024 року № 2022 права та обов`язки ЦОФСО покладено на державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України». Зазначеним наказом затверджено Положення про Центр оцінювання функціонального стану особи. Згідно норм ст. 35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» передано інформацію про скасування рішень медикосоціальних експертних комісій за результатами перевірки обґрунтованості рішень експертними командами ЦОФСО.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував пенсію як особа з інвалідністю, призначену відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.
Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертної комісії серії 12 ААВ № 524934, виданої 11.04.2022 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності до 01.05.2023 року.
Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертної комісії серії 12 ААГ № 492798, виданої 08.05.2023 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності до 01.05.2025 року.
14.04.2022 року  ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській областііз заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи з 15.02.2022 року по 30.04.2023 року (довідка МСЕК від 11.04.2022 року серії 12 ААВ № 524934) та з 01.05.2023 року по 30.04.2025 року (довідка МСЕК від 08.05.2023 року серії 12 ААГ № 492798). 
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 08.10.2025 року № ЦО-12357 ОСОБА_1 з 21.04.2023 року була змінена група інвалідності з ІІ на ІІІ.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та доводи позовної заяви, дійшов висновку, що позивач не навів належних та допустимих доказів щодо подання ОСОБА_1 свідомо фальшивих документів, документів із неправильними відомостями або приховання достовірних даних про свій стан здоров`я та інші обставини, що впливають на встановлення права особи з інвалідністю на пенсію по інвалідності. До справи не долучені докази на підтвердження того, що відповідач будь-яким чином вплинув на рішення медико-соціальної комісії від 08.05.2023 року щодо встановлення йому ІІ групи інвалідності. 
Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку відповідача, або його недобросовісності.
Таким чином, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача ОСОБА_1 його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання пенсії, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Позивач не надав до суду будь-які докази наявності вини чи зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії та до позовної заяви не надано належні та допустимі докази вчинення відповідачем неправомірних дій для отримання пенсії.
Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум пенсії з отримувача пенсійних виплат не допускається.
З огляду на зазначене, позивач (платник грошових коштів) не довів недобросовісності у діях відповідача (набувача пенсії), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді нарахованої та виплаченої пенсії за період з 21.04.2023 року по 30.04.2025 року у розмірі 52383,43 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 2662,40 грн. слід стягнути з позивача, оскільки при подачі позову судовий збір не був сплачений позивачем.
На підставі ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 133, 141, 223, 247, 263-265, 277-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ЄДРПОУ 20987385, на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 2662,40 грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106; код отримувача ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку (стандарт IBAN): UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 12.05.2026 року.

СУДДЯ