Справа № 686/12279/26 
Провадження № 3/686/3058/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року   м. Хмельницький 

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Піндрак О.О., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , в.о. головного бухгалтера ТОВ «ТАС Нейл», 
за ч. 1 ст. 1631 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив: 

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надіслано для розгляду матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1631 КУпАП. 
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 1414/22-01-07-03 від 16 квітня 2026 року: «встановлено, що в.о. головного бухгалтера ТОВ «ТАС Нейл» ОСОБА_1  вчинила правопорушення ведення податкового обліку, яке полягало в порушенні вимог: 
- абз. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01..2016 №21 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 за №159/28289 із змінами і доповненнями ТОВ «ТАС Нейл» не має права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) задекларованого у декларації з ПДВ за січень 2026 року на суму 50712 грн.;
-п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, ст.192, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, абз. «б» п.200.4. ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №159/28289 (із змінами і доповненнями) ТОВ «ТАС Нейл» завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1), задекларованого у декларації з ПДВ за січень 2026 року на суму 32028 гривень;
-п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, ст.192. п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198. п. 200.1, абз. «б» п.200.4. ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями та підпункту 5 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №159/28289 (із змінами і доповненнями) ТОВ «ТАС Нейл» завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1), задекларованого у декларації з ПДВ за грудень 2025 року на суму 33020 гривень;
-п.44.1 ст.44, ст.192, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, абз. «б» п.200.4. ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №159/28289 (із змінами і доповненнями) ТОВ «ТАС Нейл» завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1), задекларованого у декларації з ПДВ за листопад 2025 року на суму 22421 гривень;
-п.44.1 ст.44, ст.192, п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, абз. «в» п.200.4. ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201, Податкового Кодексу України №2755-Vl від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №159/28289 (із змінами і доповненнями) ТОВ «ТАС Нейл» завищено суму від`ємного значення, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21 декларації) за січень 2026 року на суму 83379 грн;
-в порушення вимог Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №159/28289 із змінами і доповненнями, ТОВ «ТАС Нейл» невірно заповнено додаток 2 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування та суми значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)» за січень 2026 року;
-на порушення вимог п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України ТОВ «ТАС Нейл» зареєстровано податкові накладні з порушенням граничних строків реєстрації».
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи із наступного. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Стаття 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення (проступку), який визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Відповідно до протоколу ОСОБА_1 , будучи в.о. головного бухгалтера ТОВ «ТАС Нейл» допустила порушення ведення податкового обліку. Правопорушення виявлено Актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТАС Нейл» (далі – Акт перевірки). Будь-які інші докази, окрім витягу зазначеного акту та протоколу про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні. 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 08.09.2020 по справі № П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту. 
Відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України у випадку якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/ або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку. 
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 54.5 ст. 54 ПК України). 
Пунктом 58.1. ст. 58 ПК України визначено, що у випадку, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення - рішення. 
При цьому, статтями 55-56 ПК України передбачене право адміністративного та судового оскарження такого податкового повідомлення - рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання. 
Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган. Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом (п. 56.4 ст. 56 ПК України). 
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18 ст. 56 ПК України).
Із аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V ПК України контролюючим органом приймається повідомлення - рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити. 
У справі відомості про прийняте контролюючим органом повідомлення - рішення на підставі Акту перевірки відсутні. 
Проте, закономірно допускати, що у ході перевірки визначене у такому повідомленні - рішенні грошове зобов`язання може бути визнане невірно нарахованим, а самостійно розрахований платником податків розмір податку на додану вартість, який підлягає відшкодуванню не є завищеним і сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду не є заниженою, а тому за результатами оскарження податкове повідомлення - рішення може бути скасоване. 
Відтак, не прийняття податкового повідомлення - рішення із визначеною контролюючим органом суми бюджетного відшкодування, позбавляє платника податків права на оскарження такого рішення контролюючого органу, а за відсутності відомостей про узгоджену суму відшкодування немає підстав для притягнення платника податків за порушення порядку податкового обліку. 
Відтак, складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1631 КУпАП, на підставі самого тільки Акту перевірки є передчасним. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. 
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню допоки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності. 
Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), як і у кримінальному провадженні суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. 
Згідно з вказаною правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення». 
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. 
Таким чином, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення. 
Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення - це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП. Протокол є актом, який повинен містити інформацію про конкретне діяння, яке ставлять у вину особі, виходячи з правової природи поняття адміністративного правопорушення. 
Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. 
Статтею 280 КУпАП, зокрема, передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім' я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. 
При цьому, положення цієї статті є бланкетними, оскільки вичерпно не відображають відомостей, які необхідно зазначати у протоколі про адміністративне правопорушення, для чого слід відсилатись до інших нормативно-правових актів з урахуванням конкретних обставин справи. 
Нормативно-правовим актом, який більш детально регулює порядок складення протоколу про адміністративне правопорушення працівниками податкових органів є «Інструкція з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративні правопорушення», затверджена наказом Міністерства фінансів України від 02.07.2016 № 566 (далі – Інструкція). 
Відповідно до п.п. 4, 6, 7, 15 і 16 розділу II Інструкції зміст протоколу повинен відповідати вимогам, викладеним у статті 256 КУпАП. У протоколі під час його складання обов`язково зазначається стаття КУпАП, згідно з якою передбачено адміністративну відповідальність. При викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть адміністративного правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається протокол, та які положення законодавства порушено. 
Положення ст. 256 КУпАП є імперативними в частині зазначення відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення та підлягають виконанню всіма без виключення посадовими особами, які уповноваженні на складання протоколів про адміністративне правопорушення, що визначені у ст. 255 КУпАП. 
Як видно зі складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення в ньому наведено загальний перелік порушень податкового законодавства, тоді як не розкрита суть адміністративного правопорушення. Зокрема, фабула інкримінованого адміністративного правопорушення не містить конкретних обставин, в чому саме воно полягає. Відсутність таких обставин є грубим порушенням права особи на захист, оскільки не вказує на конкретні її дії, які розцінюються представниками державної влади як правопорушення. Також ці порушення не дають суду можливості перевірити обставини та ідентифікувати, чи стосується цей протокол порушень зазначених в Акті перевірки, який додано до протоколу. 
З огляду на викладене суд визнає недопустимим доказом складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, позаяк він складений з порушенням встановленого законом порядку. 
Щодо доказів вчинення адміністративного правопорушення. 
Згідно з положеннями ПК України акт перевірки тільки фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, що зобов`язує до вчинення будь-яких дій. Він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню. 
У ст. 252 КУпАП акти перевірок контролюючих органів безпосередньо не зазначені як види доказів у справах про адміністративні правопорушення. 
Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду 08.09.2020 у справі № П/811/2893/14А висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. 
Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оскаржено шляхом подання заперечень до контролюючого органу за основним місцем обліку. 
Долучені до матеріалів справи копії деяких аркушів (1, 2, 38 та 39 сторінки) Акту перевірки не є достатніми та належними доказами вчинення адміністративного правопорушення. 
Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожен, кого обвинуваченою у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього. 
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. 
Відтак, з витягу Акта перевірки, наявного в матеріалах справи, суд не може встановити ступінь вини, крім того, матеріали провадження фактично не містять інших доказів. 
Тому, суд резюмує, що особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне. 
Згідно з приписами ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
На підставі викладеного, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у складеному протоколі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що наявними у справі доказами, в тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам закону, не доведений факт вчинення  ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1631 КУпАП, а відтак провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Керуючись ч. 2 ст. 62 Конституції України, ст.ст. 247 п. 1, 283, 284, 294 КУпАП, 

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1631 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області. 

Суддя: