ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

14.05.2026	м. Суми	Справа № 917/394/26	

Господарський суд Сумської області у складі:
судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом: Акціонерного товариства “Укргазвидобування” (вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 30019775)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Центр Промислових Рішень” (вул. Петропавлівська, буд. 86, офіс 159, м. Суми, 40030, ЄДРПОУ 41977762) 
про стягнення 182 939,90 грн. 

Стислий виклад позицій сторін по справі, заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 182 939,90 грн заборгованості за договором поставки (за графіком поставки) №1416/УГВС/25 від 29.07.2025, з яких: 81 306,62 грн – пеня, 101 633,28 грн – штраф, а також судові витрати на сплату судового збору у сумі 2662,40 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання за договором поставки від 29.07.2025 року № 1416/УГВС/25 у частині строків поставки товару. Тому відповідно до пункту 7.8 Договору у позивача виникло право на стягнення пені та штрафу.
Відповідач заперечує проти позову та зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому збитків зі сторони відповідача. Відповідач повністю виконав своє зобов`язання з наданням послуг з поставки запасних частин до пересувної азотної компресорної станції із невеликою затримкою, що не залежала від його волі. Також відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 80%.
Рух справи.
13.03.2026 позивач подав позов до Господарського суду Полтавської області та відповідно до ухвали суду від 23.03.2026 справа передана за підсудністю до Господарського суду Сумської області.
Ухвалою суду від 14.04.2026 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання. 
30.04.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву від 29.04.2026 (вх.№2266 від 30.04.2026) у якому заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. Також у відзиві просить зменшити розмір штрафних санкцій на 80%.
04.05.2026 представником позивача подано до суду відповідь на відзив (вх.№2335 від 04.05.2026) у якому, зокрема просить відмовити у клопотанні відповідача щодо зменшення неустойки.
13.05.2026 представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив (вх.№2517) та заяву проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх.№2257).
У поданій заяві представник відповідача заперечує проти розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження та просить перейти до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. У разі відмови у задоволенні даного клопотання в частині розгляду справи за правилами загального позовного провадження – здійснювати розгляд справи з викликом сторін.
Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що справа є складною за характером спірних правовідносин та предметом доказування, сума заявлених позовних вимог є суттєвою для відповідача як суб`єкта малого підприємництва, також існує необхідність подання додаткових доказів. 
Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
Судом досліджено підстави та предмет позову, і встановлено, що дана справа віднесена законом до малозначних справ, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Тому суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання відповідача в частині розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Крім цього, відповідач просить здійснювати розгляд справи з викликом сторін у разі відмови клопотання розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 30.04.2026 подано до суду відзив на позовну заяву, а тому враховуючи приписи ст. 252 ГПК України відповідачем пропущений строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у зв`язку з чим суд відхиляє клопотання відповідача в цій частині. 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі – Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр Промислових Рішень» (далі – Постачальник) укладений договір поставки № 1416/УГВС/25 від 29.07.2025 року (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Запасні частини до пересувної азотної компресорної станції (далі - Товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною), а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар. Під поставкою Сторони розуміють передачу Товару Постачальником для прийняття Покупцем.
Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування/асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна вартість Товару вказується у специфікації. (далі – Специфікація), яка є Додатком №1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки Товару визначається Графіком поставки Товару, який є Додатком №3 до Договору та є його невід`ємною частиною.
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Здійснення поставки Товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені Договором.
Пунктом 5.2. Договору визначено, що датою прийняття Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання–передачі Товару, форма якого наведена в Додатку № 4 до цього Договору, який є невід`ємною частиною (застосовується, якщо Постачальник є нерезидентом в Україні) або видаткової накладної. Датою передачі Постачальником Товару для прийняття Покупцем є дата прибуття Товару до місця поставки зазначена у відповідному товарно-транспортному документі або дата підписання Сторонами акту приймання- передачі Товару, якщо Покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на Товар, ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання Сторонами акту приймання–передачі Товару або видаткової накладної. (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання–передачі Товару або видаткової накладної вважається дата підписання Покупцем).
Відповідно до п. 6.3.1. Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором.
Специфікацією № 1 (Додаток №1 до Договору) від 29.07.2025 визначено, що загальна вартість Товару, що постачається за цією Специфікацією, складає до 1 451 904,00 грн (Один мільйон чотириста п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот чотири грн. 00 копійок) з ПДВ (включно).
У п.3 Специфікації №1 від 29.07.2025 визначено, що строк поставки товару: відповідно до Графіка поставки Товару.
Відповідно до Графіка поставки Товару (Додаток № 3 до Договору) строк поставки товару - впродовж 90 календарних днів з дати укладання договору про закупівлю.
Тому, граничним строком поставки є 27.10.2025.
Відповідно до Товарно-транспортної накладної № Р419 від 23.12.2025 та видаткової накладної №419 від 23.12.2025 Постачальник несвоєчасно виконав свої зобов`язання з поставки Товару за Договором на загальну суму 1 451 904,00 грн з ПДВ, чим порушив строки зазначені у Специфікації №1 до даного Договору (Додаток 1), Графіку поставки (Додаток 3) та п. 6.3.1. Договору.
11.02.2026 на електрону адресу постачальника була направлена Вимога №306.4-306-1-1520 від 11.02.2026, щодо сплати пені та штрафу за несвоєчасно поставлений Товар на загальну суму – 182 939,90 грн, відповіді на яку отримано не було.
Тому, позивач був змушений звернутись до суду із цим позовом.
Законодавство, що підлягає застосуванню. 
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з ч. 1. ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положенням ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу норми ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.
Так, відповідно до п.7.8 договору у разі прострочення Постачальником виконання зобов`язань з поставки Товару, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.
Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання Постачальником порушеного зобов`язання. Згідно пункту п.7.12 Договору, якщо поставка Товару є об`єктом оподаткування ПДВ при нарахуванні штрафних санкцій розрахунок штрафних санкцій здійснюється з урахуванням того, що сума, від якої розраховуються штрафні санкції, включає ПДВ.
Позивач здійснив розрахунок штрафних санкцій (а.с.6).
При дослідженні розрахунку судом установлено, що період прострочення визначений позивачем з 28.10.2025 по 22.12.2025 відповідно до умов договору, пеня та штраф нараховані у розмірах, визначених п.7.8 договору, розрахунок є арифметично вірним.
Відповідач контррозрахунку штрафний санкцій не подав, у заяві по суті – відзиві на позов, погодився, що поставка за договором відбулась із невеликою затримкою.
Тому, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення штрафних санкцій.
Щодо клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. 
Відповідач у відзиві на позов просить суд зменшити розмір штрафу та пені на 80%, обгрунтовуючи своє клопотання наступним: порушення строків поставки було зумовлено дією правового режиму воєнного стану в Україні, запровадженого відповідно до Указ Президента України №64/2022 та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», а також систематичними повітряними тривогами та безпековою ситуацією в Сумській області, що безпосередньо ускладнювали здійснення господарської діяльності, зокрема логістичних процесів та транспортування товару. В окремі періоди такі обставини фактично унеможливлювали здійснення поставки, з огляду на обмеження руху транспорту, зупинення роботи підприємств, а також необхідність дотримання вимог безпеки.
Попри зазначені об`єктивні обставини, відповідач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, тоді як позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів завдання йому реальних збитків чи інших фінансових втрат. За таких умов застосування штрафних санкцій у заявленому розмірі є необґрунтованим, непропорційним наслідкам порушення та таким, що суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, закріпленим у цивільному законодавстві України.
Позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача та звертає увагу суду на те, що зазначені відповідачем в обгрунтування обставини (посилання на воєнний стан) без належного підтвердження не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.
Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити
У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки Суд виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).
Поряд з викладеним Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорія "значно", яка використовується в статті 551 ЦК України, є оціночною і має конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведеної статті направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформований у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
Суд вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу може бути задоволено шляхом їх зменшення на 20% та стягнення штрафних санкцій у розмірі 146 351,92 грн з огляду на наступне: 
- застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем не може відповідати критеріям розумності та справедливості, оскільки стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, попри те не може бути джерелом збагачення кредитора та те, що неспівмірність заявленої до стягнення суми пені та штрафу, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання;
- відповідне зменшення пені та штрафу є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені та штрафу як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань;
- правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- відсутність підстав вважати, що прострочення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;
- зобов`язання виконано відповідачем повністю, а період прострочення є незначним.
Висновки суду.
За результатами розгляду позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнення на користь позивача 65 045,30 грн пені та 81 306,62 грн штрафу. Також суд частково задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір штрафних санкцій на 20%.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено частково, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 грн 40 коп. покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Акціонерного товариства “Укргазвидобування” до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Центр Промислових Рішень” про стягнення 182 939 грн 90 коп. – задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Центр Промислових Рішень” (вул. Петропавлівська, буд. 86, офіс 159, м. Суми, 40030, ЄДРПОУ 41977762) на користь Акціонерного товариства “Укргазвидобування” (вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 30019775) 65045 грн 30 коп.– пені, 81306 грн 62 коп. – штрафу, 2662 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, яке міститься у відзиві на позов від 29.04.2026 (вх.№2266 від 30.04.2026) – задовольнити частково. Зменшити розмір штрафних санкцій на 20%.

4. Видати Акціонерному товариству “Укргазвидобування” наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 14.05.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко