П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31719/25	

Головуючий в 1 інстанції: Радчук А. А.
Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г.
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд: 
визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 154750011506 від 17 березня 2025 р. протиправним і скасувати його;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити (поновити) та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 08.03.2025 року пенсію за вислугу років відповідно до п. “а” ст.12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, з урахуванням вислуги 29 років 04 місяця 24 дні на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р. № 1468 від 03.12.2024 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач отримував пенсію за вислугою років з 01.12.2007 до 02.01.2018 року. В зв`язку з виїздом за межі України припинив отримання пенсії. Після повернення в Україну та звернення до органу Пенсійного Фонду, останній 05.07.2024 р. призначив пенсію за віком вперше, а не поновив пенсію за вислугу років. 08 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача про призначення/переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років, яку він отримував до 02.01.2018 року. Рішенням від 17 березня 2025 року № 154750011506 у переведенні на пенсію за вислугу відмовлено з підстав того, що згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" такої технічної можливості немає та рекомендовано заявнику звернутися до уповноваженого органу (структурного підрозділу) Міністерства оборони України, який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, за останнім місцем служби.
Позивач вважає вказане рішення необґрунтованим та посилаючись на норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зазначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Позивач стверджує, що Служба зовнішньої розвідки вже подавала органу пенсійного фонду документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІI, тобто спір між сторонами щодо права позивача на призначення пенсії відсутній, оскільки позивачу пенсія за вислугу років уже була призначена.
Після повернення позивача в Україну та звернення ним до органу Пенсійного Фонду, останній 05.07.2024 р. призначив пенсію за віком вперше, а не поновив пенсію за вислугу років
Вказує, що в даному випадку мова йде саме про поновлення виплати пенсії, яке здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Вважає, у нього наявне право на поновлення (а не призначення, оскільки пенсія позивачу уже була призначена раніше) виплати пенсії за вислугу, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.03.2025 р. щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії є таким, що порушує право останнього на соціальних захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.
З 01.12.2007 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до норм ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII.
Як вказує позивач в позовній заяві, у зв`язку з виїздом за межі України виплата йому пенсії була припинена. Позивач отримував пенсію за вислугою років з 01.12.2007 до 02.01.2018 року. 
Відповідно до даних з особистого кабінету Порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України, наданих позивачем до позову, 05.07.2024 року позивач звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії.
Як вказано позивачем в позовній заяві, відповідач 05.07.2024 року призначив пенсію за віком вперше, а не поновив пенсію за вислугу років.
08.03.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив перевести його на інший вид пенсії. До свого звернення ОСОБА_1 додав паспорт, РНОКПП, архівну довідку Служби безпеки України від 15.08.2024 р. № 65/12/181/18, довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р. № 1468 від 03.12.2024 р., довідки про нараховані суми грошового забезпечення, а також копію архівної пенсійної справи, оригінал якої зберігається у сторони відповідача.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області були розглянуті та досліджені заява і надані документи до заяви позивача та 17.03.2025 винесено Рішення №154750011506, яким у переведенні на пенсію за вислугу відмовлено.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.03.2025 №154750011506 зазначено: “Статтею 1-2 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон №2262) передбачені особи, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону зокрема - особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу. 
Частиною 3 статті 43 Закону №2262 пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 17.03.2025 №154750011506 про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за вислугу років згідно Закону №2262, оскільки провести таке переведення немає технічної можливості. Для призначення пенсії відповідно до Закону №2262 заявнику необхідно звернутися до уповноваженого органу (структурного підрозділу) Міністерства оборони України, який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, за останнім місцем служби”.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.03.2025 №154750011506 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що враховуючи відсутність доказів звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" згідно встановленого чинним законодавством порядку звернення за призначенням пенсії такого виду, суд констатує відсутність у відповідача обов`язку щодо призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
При цьому вказав, що жодним нормативно-правовим актом не визначено порядку переведення осіб з пенсій, які призначені за одним законом, на пенсію згідно іншого закону. У даній справі позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його з пенсії, призначеної згідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-IV, на пенсію згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Проте, призначення пенсії позивачу відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” повинно відбуватись з дотримання вимог Порядку №3-1.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-XII) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до частини першої статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до ст.2 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Згідно п. “а” ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
За п. “б” ст.1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань.
Статтею 48 Закону №2262-ХІІ передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.
Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.
Статтею 52 Закону № 2262-ХІІ визначено загальний порядок виплати пенсій, органи, що виплачують пенсії, зокрема:
Пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання (частина перша статті 52 Закону № 2262-ХІІ).
Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України (частина друга статті 52 Закону № 2262-ХІІ).
Разом з тим, Законом № 2262-ХІІ не визначені окремі підстави для припинення виплати пенсії за цим Законом.
Відповідно, у такому випадку за правилами, визначеними статтею 1-1 Закону № 2262-ХІІ, застосуванню підлягають норми Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 
Статтею 5 Закону №1058-IV встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримував пенсію за вислугою років з 01.12.2007 до 02.01.2018 року. В зв`язку з виїздом за межі України припинив отримання пенсії. Після повернення в Україну та звернення до органу Пенсійного Фонду, останній 05.07.2024 р. призначив пенсію за віком.
08 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача про призначення/переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років, яку він отримував до 02.01.2018 року
Підставою звернення до суду стало те, що пенсійний фонд відмовив у переведенні на пенсію за вислугу років.
Так, Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (пункт 2.8 Порядку).
Питання ж щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 р. № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" врегульовано постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р., № 3-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"" (далі - Порядок № 3-1), яким, зокрема, передбачено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.
Уповноваженим органом (структурним підрозділом) заява про призначення пенсії з необхідними документами до органу, що призначає пенсію, може надсилатись поштою (пункт 2 розділу І цього Порядку).
Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом). У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого органу (структурного підрозділу)) роз`яснюється, які документи необхідно подати додатково. При поданні цих документів до закінчення тримісячного строку з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів уповноваженим органом (структурним підрозділом) поштою, або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія (пункт 11 розділу І цього Порядку).
Уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії. (п. 1 розділу ІІІ зазначеного Порядку).
З огляду на вказані приписи Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ, подаються цими особами до Головних управлінь Пенсійного фонду України в областях, як органів, що призначає пенсії, через уповноважені органи (структурні підрозділи), в даному випадку, Державної пенітенціарної служби України Міністерства юстиції України.
Таким чином, на уповноважені структурні підрозділи, в даному випадку, на відповідача покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії необхідних для призначення пенсії документів.
Уповноважений орган (структурний підрозділ) надає допомогу особі в одержанні необхідних для призначення пенсії документів (п. 2 розділу ІІІ Порядку № 3-1).
При цьому, суд зазначає, що додатком № 1 до Порядку № 3-1 затверджено форму заяви про призначення пенсії встановленого зразка, яка містить обов`язкові для заповнення реквізити, а саме, назву органу, що призначає пенсію; прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, засоби зв`язку, місце проживання (зареєстрований за паспортом та фактично проживає), паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, банківські рахунки щодо перерахунку пенсії, особисті підтвердження стосовно того, що відповідно до діючого законодавства громадянин, який має право на різні види пенсій, може отримувати лише одну за його вибором, та зобов`язання щодо повідомлення орган, що призначає та виплачує пенсію про зміну місця проживання, виїзд за кордон на постійне місце проживання та інші обставини, що можуть вплинути на пенсійне забезпечення тощо.
Відповідно до розділу III Порядку № 3-1 щодо підготовки і подання документів для призначення пенсії:
1. Уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.
2. Уповноважений орган (структурний підрозділ) надає допомогу особі в одержанні необхідних для призначення пенсії документів.
У разі якщо підготовлено не всі необхідні документи для призначення пенсії, то подаються наявні, а документи, яких не вистачає, подаються додатково.
3. Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженим органом (структурним підрозділом) до органу, що призначає пенсію, мають бути завірені цим уповноваженим органом (структурним підрозділом) або органом, в якому особа проходила військову службу (службу), в установленому порядку.
Отже, згідно з вимогами спеціального Порядку № 3-1, заяви про призначення пенсії подаються особами до головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені органи міністерств та відомств, у яких вони проходили службу перед звільненням, а розгляд питання про призначення військової пенсії можливий виключно на підставі Подання уповноваженого органу (Міністерства оборони України в особі обласного ТЦК та СП). 
Позивач в апеляційній скарзі вказує, що звернення до пенсійного фонду з заявою, не є призначенням нового виду пенсії, а є переведенням з одного виду пенсії на інший.
Так, з даного приводу колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що у 2018 році виплату військової пенсії позивачу було повністю припинено. У 2024 році позивач реалізував право на інший вид соціального забезпечення та отримав пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. З цього моменту його правовідносини з державою регулюються виключно загальним законом №1058-IV. Військова ж пенсійна справа за Законом № 2262-XII є архівною.
Апелянт як у позові так і у апеляційній скарзі помилково застосовує норму про «переведення з одного виду пенсії на інший». Колегія суддів зазначає, що положення статті 45 Закону № 1058-IV діють виключно всередині системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (наприклад, перехід з цивільної пенсії по інвалідності на цивільну пенсію за віком), а перехід на спеціальний (військовий) закон під цю норму не підпадає, оскільки Закон № 2262-XII є автономним, має окремі джерела фінансування (Державний бюджет, а не кошти ПФУ) та власну процедуру. 
Звернення ж особи у 2025 році із заявою про перехід на військову пенсію (яку він отримував до 2018 року та яку припинено у зв`язку з виїздом за кордон, що підтверджується атестатом про знаття з обліку від 02.01.2018 року) після того, як йому уже було призначено пенсію за віком, за своєю правовою природою є саме новим призначенням пенсії за іншим законом, а не процедурою переведення.
Оскільки таке звернення є новим призначенням, застосуванню підлягає вищезазначений Порядок № 3-1 та дотримання процедури яка ним встановлена.
Колегія суддів звертає увагу, що ПФУ не має права самовільно відкрити архівну справу 2007 року. Позивач зобов`язаний пройти повну процедуру нового призначення: звернутися до відповідного органу, отримати нове Подання та актуальний грошовий атестат, довідки, оскільки пенсійний орган не володіє інформацією про реальний фінансовий стан і чинні оклади за колишньою посадою особи на момент її звернення, використання старих архівних даних (наприклад, до масштабної реформи за Постановою КМУ № 704) без нового офіційного документа є порушенням принципу законності.
Порядок № 3-1 чітко регламентує, що для призначення військової пенсії потрібне подання від Міноборони/ТЦК, грошовий атестат, довідка про додаткові види грошового забезпечення тощо. Без цього пакета ПФУ технічно та юридично не може виплачувати пенсію.
В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Закону України № 1058-IV та Закону України № 2262-XII, особа, яка має право на різні види пенсій, може отримувати лише один вид пенсії за її вибором.
Крім того, з 05.07.204 року позивачу на підставі заяви призначено пенсію за віком, яку позивач отримував не один місяць до його звернення до органів пенсійного фонду з заявою про переведення у березні 2025 року. Таким чином, правовідносини щодо попередньої військової пенсії (яку припинили виплачувати ще у 2018 році) були остаточно припинені за згодою самої особи. Позивач свідомо змінив свій правовий статус із «військового пенсіонера» на «цивільного пенсіонера за віком», а тому доводи апелянта в частині можливості вибору виду пенсії є безпідставними, оскільки таке право позивачем реалізовано.
Отже, колегія суддів зазначає, що дії відповідача є повністю правомірними, а права позивача на соціальний захист не порушено, оскільки він забезпечений діючою пенсією за віком.
При цьому, судом першої інстанції правомірно вказано, що в межах даної справи не оспорюються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення пенсії за віком відповідно до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-IV, спірним є рішення, яким відмовлено саме у переведенні на пенсію за вислугу років, згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Отже, враховуючи викладені та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.
Повний текст постанови складено та підписано 02 червня 2026 року . 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова