ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1923/26	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб", м. Нікополь Дніпропетровської області  
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання", м. Кам`янське Дніпропетровської області 
про стягнення 724 361,31грн 
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" заборгованості у розмірі 724 361,31грн, з яких:
- пеня у розмірі 398 767,20грн;
- штраф у розмірі 266 610,00грн;
- відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 58 984,11грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №21/3100 від 01 листопада 2021 року в частині повної та своєчасної поставки товару.
Відповідач проти задоволення позову заперечує та не погоджується з розмірами заявленої до стягнення неустойки. Так, затримка поставки товару була спричинена обставинами непереборної сили, а саме - ракетно-шахедними ударами з боку країни-агресора, які стались 16.04.2025 внаслідок влучання групи ударних БПЛА РФ в кількості близько 12 штук у виробничі потужності товариства, що призвели до пошкодження критичного обладнання підприємства та відшукання додаткових інвестицій у їх відновлення.
Також, відповідач вважає, що наданий позивачем розрахунок фактично перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, а тому вимоги позивача про стягнення пені із посиланням на п.7.3 договору є такими, що не відповідають нормам ст. 549 ЦК України. За розрахунком відповідача, загальний розмірі пені у заявленому періоді становить 77 447,87грн.
Окрім того, відповідач вважає заявлену позивачем до стягнення неустойку в загальній сумі 724 361,31грн неспівмірною і явно завищеною. На думку відповідача справедливим розміром пені можна вважати суму 39 876,72грн та штрафу - суму 26 661,00грн, що складає 10% від заявленої неустойки, а також 58 984,11грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, а всього 125 521,83грн.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 справу №904/1923/26 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.
Ухвалою суду від 10.04.2026 постановлено відкрито провадження у справі, визнати справу малозначною та здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до п. 10 частини третьої ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
Відповідно до ст. 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. 
З огляду на зазначені вище обставини, враховуючи повітряні тривоги у місті Дніпрі, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, розгляд справи здійснено в розумні строки.
Враховуючи приписи частини четвертої статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:
01 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки №21/3100 (а.с. 26-28).
В порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, надалі - товар. Найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару зазначаються у Специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків і складають невід`ємну частину цього договору (п. 1.1 договору).
За взаємною згодою сторін в процесі виконання цього договору можуть бути змінені найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару, які внесені до положень цього договору та додатків до нього. Будь-які зміни мають бути оформлені у вигляді додаткових угод (п. 1.2 договору).
Умови та строки поставки врегульовані сторонами у розділі 3 договору.
Товар за цим договором поставляється на умовах, викладених у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, та зазначених у Специфікаціях (п. 3.1 договору). 
Товар поставляється узгодженими партіями протягом терміну дії цього договору. Строк поставки товару зазначається у Специфікаціях (п. 3.2 договору).
Постачальник повідомляє покупця про готовність товару до відвантаження по телефону, факсу або електронній пошті. Вантажовідправником товару, що поставляється за цим договором, може бути як постачальник так і виробник товару. При необхідності у Специфікаціях зазначаються реквізити вантажоодержувача та/або вантажовідправника (п. 3.3, 3.4 договору).
Товар передається постачальником покупцю на підставі видаткової накладної з відміткою покупця про приймання товару, якщо інше не передбачено відповідною Специфікацією (п. 3.5 договору).
Датою поставки товару і датою переходу права власності на товар є дата, зазначена покупцем у видатковій накладній при прийманні товару. Сторони у Специфікації можуть обумовити інші умови визначення дати поставки товару і дати переходу права власності на товар (п. 3.6 договору).
Разом з товаром постачальник передає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; видаткову накладну; податкову накладну (оформлена у відповідності до вимог діючого законодавства); сертифікат якості виробника; документи, визначені відповідною Специфікацією. Всі первинні документи повинні бути підписані уповноваженою на те особою з розшифруванням його підпису та завірені печаткою постачальника (п. 3.7 договору).
Відповідно до пункту 4.1 договору розрахунки за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в порядку та строки, зазначені у Специфікаціях. При здійсненні оплати на умовах передплати покупець перераховує грошові кошти у розмірі вартості узгодженої партії товару. При здійсненні оплати з відстрочкою платежу покупець перераховує грошові кошти за фактично прийняту вагу/кількість товару.
У випадку невиконання, або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та/або чинним законодавством України, з відшкодуванням добросовісній стороні фактично заподіяного збитку (п. 7.1 договору).
У випадку порушення строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості не поставленого в строк товару за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення. При порушенні строків постачання понад 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості не поставленого в строк товару (п. 7.3 договору).
У випадку отримання постачальником суми оплати за товар і не передання товару або не здійснення заміни товару у встановлений строк, постачальник сплачує покупцю відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5% від суми сплачених грошових коштів, які нараховуються з дня одержання коштів від покупця до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому коштів (п. 7.4 договору).
Відповідно до пунктів 11.1, 11.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, та діє до 01 листопада 2023 року, а в частині не виконаних зобов`язань - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Датою підписання договору слід вважати дату, вказану в правому верхньому кутку на першій сторінці цього договору. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Додатковою угодою №1 від 30.10.2023 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2025 (а.с. 29).
15 квітня 2025 року сторонами підписано Специфікацію № СП/104Н до договору на поставку товару, на загальну суму 10 800,00грн (а.с. 38-39).
Строк поставки товару: протягом 90 календарних днів від дати підписання специфікації (п. 3 Специфікації).
Розрахунок за товар по даній Специфікації покупець здійснює в наступному порядку: оплата 100% протягом 10 календарних днів факт постачання (п. 4 Специфікації).
15 квітня 2025 року сторонами підписано Специфікацію № СП/105Н до договору на поставку товару, на загальну суму 3 240 000,00грн (а.с. 40-41).
Строк поставки товару: протягом 120 календарних днів від дати здійснення передплати (п. 3 Специфікації).
Розрахунок за товар по даній Специфікації покупець здійснює в наступному порядку: передплата 50% постачання протягом 3 календарних днів дата рахунку на передоплату, оплата 50% протягом 10 календарних днів факт постачання (п. 4 Специфікації).
21 квітня 2025 року сторонами підписано Специфікацію № СП/106Н до договору на поставку товару, на загальну суму 249 600,00грн (а.с. 42-43).
Строк поставки товару: протягом 120 календарних днів від дати підписання специфікації (п. 3 Специфікації).
Розрахунок за товар по даній Специфікації покупець здійснює в наступному порядку: оплата 100% протягом 10 календарних днів факт постачання (п. 4 Специфікації).
25 квітня 2025 року сторонами підписано Специфікацію № СП/108Н до договору на поставку товару, на загальну суму 21 600,00грн (а.с. 44).
Строк поставки товару: протягом 90 календарних днів від дати підписання специфікації (п. 3 Специфікації).
Розрахунок за товар по даній Специфікації покупець здійснює в наступному порядку: оплата 100% протягом 10 календарних днів факт постачання (п. 4 Специфікації).
12 травня 2025 року сторонами підписано Специфікацію № СП/109Н до договору на поставку товару, на загальну суму 1 516 800,00грн (а.с. 45-46).
Строк поставки товару: протягом 90 календарних днів від дати здійснення передплати (п. 3 Специфікації).
Розрахунок за товар по даній Специфікації покупець здійснює в наступному порядку: передплата 50% постачання протягом 0 календарних днів дата рахунку на передоплату, оплата 50% протягом 10 календарних днів факт постачання (п. 4 Специфікації).
12 травня 2025 року сторонами підписано Специфікацію № СП/110Н до договору на поставку товару, на загальну суму 92 400,00грн (а.с. 47).
Строк поставки товару: протягом 90 календарних днів від дати підписання специфікації (п. 3 Специфікації).
Розрахунок за товар по даній Специфікації покупець здійснює в наступному порядку: оплата 100% протягом 10 календарних днів факт постачання (п. 4 Специфікації).
19 травня 2025 року сторонами підписано Специфікацію № СП/111Н до договору на поставку товару, на загальну суму 307 200,00грн (а.с. 48-49).
Строк поставки товару: протягом 90 календарних днів від дати підписання специфікації (п. 3 Специфікації).
Розрахунок за товар по даній Специфікації покупець здійснює в наступному порядку: оплата 100% протягом 10 календарних днів факт постачання (п. 4 Специфікації).
ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" перерахувало на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 2 378 400,00грн, що підтверджується платіжними інструкціями:
№ 6129 від 18.04.2025 на суму 1 620 000,00грн (передоплата згідно рахунку №282 від 15.04.2025);
№ 8063 від 20.05.2025 на суму 758 400,00грн (передоплата згідно рахунку №337 від 12.05.2025).
На виконання умов договору ТОВ "Дніпровський завод технологічного обладнання" поставило позивачу обумовлений договором та специфікаціями до нього товар на загальну суму 4078 800,00грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними:
№ 157 від 26.02.2026, специфікація № СП/109Н від 12.05.2025, на суму 94 800,00грн (отримано 27.02.2026) (а.с. 7);
№ 765 від 19.08.2025, специфікація № СП/104Н від 15.04.2025, на суму 4 800,00грн (а.с. 8);
№ 832 від 10.09.2025, специфікація № СП/108Н від 25.04.2025, на суму 21 600,00грн (отримано 11.09.2025) (а.с. 10);
№ 834 від 10.09.2025, специфікація № СП/106Н від 21.04.2025, на суму 67 200,00грн (отримано 11.09.2025) (а.с. 11);
№ 835 від 10.09.2025, специфікація № СП/105Н від 15.04.2025, на суму 3 240 000,00грн (отримано 11.09.2025) (а.с. 12);
№ 866 від 19.09.2025, специфікація № СП/111Н від 19.05.2025, на суму 48 000,00грн (отримано 19.09.2025) (а.с. 13);
№ 929 від 03.10.2025, специфікація № СП/104Н від 15.04.2025, на суму 2 640,00грн (отримано 03.10.2025) (а.с. 14);
№ 930 від 03.10.2025, специфікація № СП/104Н від 15.04.2025, на суму 3 360,00грн (отримано 03.10.2025) (а.с. 15);
№ 931 від 03.10.2025, специфікація № СП/106Н від 21.04.2025, на суму 67 200,00грн (отримано 03.10.2025) (а.с. 16);
№ 955 від 15.10.2025, специфікація № СП/109Н від 12.05.2025, на суму 94 800,00грн (отримано 15.10.2025) (а.с. 17);
№ 956 від 15.10.2025, специфікація № СП/109Н від 21.04.2025, на суму 94 800,00грн (отримано 15.10.2025) (а.с. 18);
№ 982 від 21.10.2025, специфікація № СП/109Н від 12.05.2025, на суму 189 600,00грн (отримано 21.10.2025) (а.с. 19);
№ 1201 від 09.12.2025, специфікація № СП/106Н від 21.04.2025, на суму 57 600,00грн (отримано 09.12.2025) (а.с. 20);
№ 1251 від 22.12.2025, специфікація № СП/110Н від 12.05.2025, на суму 92 400,00грн (отримано 23.12.2025) (а.с. 21).
Видаткові накладні містять підписи сторін скріплені печатками підприємств.
Позивач зазначає, що в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару виконав несвоєчасно, з порушенням строків, встановлених договором.
У березні 2026 року позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 261 від 03.03.2026 на суму 22 075 657,20грн, з вимогою протягом семи банківських днів сплатити нараховані пеню, штраф та відсотки за користування чужими коштами (а.с. 34-35).
У відповіді на претензію за вих. №1303-7 від 13.03.2026 відповідач повідомив, що затримка поставки товару була спричинена обставинами непереборної сили, а саме - ракетно-шахедними ударами з боку країни-агресора, які стались 16.04.2025. Внаслідок влучання групи ударних БПЛА РФ у виробничі потужності Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання", пошкоджено критичне обладнання підприємства. На думку відповідача, справедливою є неустойка у розмірі 100 000,00грн та плата за користування чужими грошовими коштами у розмірі 58 984,11грн (а.с. 22-23).
Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 398 767,20грн, штраф у розмірі 266 610,00грн, відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 58 984,11грн, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна ціна, докази поставки, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.
Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За приписами ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
В пункті 3.2 договору сторони погодили, що строк поставки товару зазначається у Специфікаціях.
За умовами укладених Специфікацій поставка товару має бути здійснена протягом 90 / 120 календарних днів від дати підписання специфікації та протягом 90 / 120 календарних днів від дати здійснення передплати.
З огляду на положення спірного договору та специфікацій до нього відповідач повинен був поставити товар: 
за Специфікацією №СП/104Н від 15.04.2025 (підписано 21.04.2025) не пізніше 20.07.2025, прострочка виконання настає з 21.07.2025;
за Специфікацією №СП/105Н від 15.04.2025 (передплата здійснена 18.04.2025) не пізніше 16.08.2025, прострочка виконання настає з 17.08.2025;
за Специфікацією №СП/106Н від 21.04.2025 не пізніше 19.08.2025, прострочка виконання настає з 20.08.2025;
за Специфікацією №СП/108Н від 25.04.2025 (підписано 27.04.2025) не пізніше 26.07.2025, прострочка виконання настає з 27.07.2025;
за Специфікацією №СП/109Н від 12.05.2025 (передплата здійснена 20.05.2025) не пізніше 18.08.2025, прострочка виконання настає з 19.08.2025;
за Специфікацією №СП/110Н від 12.05.2025 не пізніше 10.08.2025, прострочка виконання настає з 11.08.2025;
за Специфікацією №СП/111Н від 19.05.2025 (підписано 20.05.2025) не пізніше 18.08.2025, прострочка виконання настає з 19.08.2025.
За умовами пункту 3.6 договору датою поставки товару і датою переходу права власності на товар є дата, зазначена покупцем у видатковій накладній при прийманні товару. Сторони у Специфікації можуть обумовити інші умови визначення дати поставки товару і дати переходу права власності на товар.
Згідно зі статтями 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).
Доказів укладення між сторонами додаткових угод, якими б передбачалось виконання відповідачем у строк більший, ніж зазначено в специфікаціях, матеріали справи не містять. Прострочення виконання відбулося поза строками, затвердженими сторонами в умовах договору та специфікацій до нього.
Укладаючи договір поставки на визначених умовах відповідач погодився на виконання зобов`язань в обумовлені строки, однак не виконав таке зобов`язання належним чином.
Суд зазначає, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (чинний на дату укладення спірного договору) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (ст. 44 ГК України).
Так, юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи із позивачем договір та визначаючи певні терміни поставки товару, відповідач повинен був оцінити можливість виконання своїх зобов`язань у визначені терміни.
Згідно пункту 8.1 договору у випадку виникнення обставин, що перешкоджають повному або частковому виконанню договору, а саме: пожеж, стихійних лих, непередбачених обставин, що ведуть до порушення виробничого процесу, війни, військових дій будь-якого характеру, блокади, релігійних хвилювань, актів органів державної влади чи місцевого самоврядування і т.п., час, визначений для виконання зобов`язань за договором, повинен бути збільшений на термін дії цих форс-мажорних обставин. Якщо форс-мажорні обставини тривають більше одного місяця, постачальник і покупець мають право розірвати договір без будь-яких юридичних наслідків або суду і без поширення відповідальності на сторону, у якої виникли ці обставини.
Сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, повинна невідкладно повідомити у письмовій формі іншу сторону, а також надати відповідний сертифікат Торгово- промислової Палати чи іншого компетентного органу, в якому повинні бути вказані характер форс- мажорних обставин і їх тривалість (п. 8.2 договору).
Положеннями частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) визначено як надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків відповідно до законодавчих та інших нормативних актів. До форс-мажорних обставин належать, в тому числі й війни, військові дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
На підставі ст. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Отже, по кожному окремому договору сторони повинні отримати сертифікат про форс-мажорні обставини. При цьому за загальним правилом, форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Проте, на відміну від форс-мажорних обставин чи обставин непереборної сили, які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
Тобто, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2021 по справі № 912/3323/20).
У постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року за № 910/9258/20, від 15 червня 2018 року зі справи № 915/531/17, від 26 травня 2020 року зі справи № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року зі справи № 913/785/17 викладено висновки щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до яких, засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.
В матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором.
Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання виконав повністю за Специфікаціями №СП/104Н від 15.04.2025, №СП/105Н від 15.04.2025, №СП/108Н від 25.04.2025, №СП/110Н, однак з порушенням установленого строку. 
За Специфікаціями №СП/106Н від 21.04.2025, №СП/109Н від 12.05.2025, №СП/111Н від 19.05.2025 товар поставлено частково.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені (ст. 549 ЦК України).
В пункті 7.3 договору визначено, що у випадку порушення строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості не поставленого в строк товару за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення. При порушенні строків постачання понад 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості не поставленого в строк товару.
Отже, в зазначеному пункті договору сторони встановили відповідальність за порушення строків поставки, тобто за порушення не грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України (чинний на дату укладення договору поставки від 01.11.2021), у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
За таких обставин, Суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.
Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.
Правовий аналіз вказаних норм законодавства свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі № 927/1091/17.
Відтак, посилання відповідача на частину третю ст. 549 ЦК України, щодо обмеження нарахування пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України, судом відхиляються.
У зв`язку з порушенням виконання відповідачем обов`язку з поставки товару за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 398 767,20грн за період з 21.07.2025 до 26.02.2026 та штраф 5% у розмірі 266 610,00грн (розрахунок здійснений по кожній специфікації окремо).
Перевіркою правильності нарахування пені судом встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочки виконання зобов`язання, оскільки день фактичної поставки не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.
Відтак, на суму 4 800,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 21.07.2025 до 18.08.2025 (29дн) у розмірі 139,20грн;
на суму 6 000,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 21.07.2025 до 02.10.2025 (74дн) у розмірі 444,00грн;
на суму 3 240 000,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 17.08.2025 до 10.09.2025 (25дн) у розмірі 81 000,00грн;
на суму 67 200,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 20.08.2025 до 10.09.2025 (22дн) у розмірі 1 478,40грн;
на суму 67 200,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 20.08.2025 до 02.10.2025 (44дн) у розмірі 2 956,80грн;
на суму 57 600,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 20.08.2025 до 08.12.2025 (111дн) у розмірі 6 393,60грн;
на суму 21 600,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 27.07.2025 до 10.09.2025 (46дн) у розмірі 993,60грн;
на суму 189 600,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 19.08.2025 до 14.10.2025 (57дн) у розмірі 10 807,20грн;
на суму 189 600,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 19.08.2025 до 20.10.2025 (63дн) у розмірі 11 944,80грн;
на суму 94 800,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 19.08.2025 до 26.02.2026 (192дн) у розмірі 18 201,60грн;
на суму 92 400,00грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 11.08.2025 до 22.12.2025 (134дн) у розмірі 12 381,60грн.
В іншій частині розрахунок пені є арифметично вірним.
Вимога про стягнення з відповідача пені задовольняється судом частково у розмірі 394 736,40грн (146 740,80грн + 247 995,60грн), в решті заявлених вимог про стягнення пені (4 030,80грн) слід відмовити.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку штрафу, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку, а саме сума штрафу за специфікацією №СП/110Н від 12.05.2025 складає 4 620,00грн (92 400,00грн * 5%).
В іншій частині розрахунок штрафу є арифметично вірним.
Вимога про стягнення з відповідача штрафу задовольняється судом частково у розмірі 266 520,00грн (4 620,00грн + 261 900,00грн), в решті заявлених вимог про стягнення пені (90,00грн) слід відмовити.
Відповідач просить зменшити неустойку, зазначаючи про відсутність завданих збитків, наявність форс-мажорних обставини, вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.
Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України (що діяв на час виникнення спірних відносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 звернула увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій. Висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зауважила, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Верховний Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (постанова КГС ВС від 17.07.2024 у справі № 909/601/23).
За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також, самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.
В той же час, умови договору мають відображати дійсну правову природу відповідальності, забезпечуючи реальне виконання зобов`язань без покладення на сторону непомірного фінансового тягаря, який не відповідає ні ступеню порушення, ні співмірності завданим збиткам.
Надаючи оцінку розміру заявлених до стягнення пені та штрафу, суд приймає до уваги те, що докази негативних наслідків, збитків позивача від порушення відповідачем грошового зобов`язання в матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, викладені обставини, з урахуванням правової природи неустойки та її стимулюючого значення для виконання договірних зобов`язань дозволяють дійти висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу та пені.
Визначаючи їх розмір, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується також нормативними приписами статті 3 Цивільного кодексу України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
За частинами першою, третьою статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності.
Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
За вказаних обставин, враховуючи повне та часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в межах строку дії договору та незначне прострочення виконання зобов`язання, враховуючи відсутність у справі доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення виконання відповідачем поставки замовленого товару, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, розумності та справедливості, суд доходить висновку, що обґрунтованим та справедливим буде зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу та пені на 50%.
Відтак, розмір пені, що підлягає до стягнення становить 197 368,20грн (394 736,40грн * 50%), розмір штрафу, що підлягає до стягнення становить 133 260,00грн (266 520,00грн - 50%).
Суд зазначає про неможливість більшого зменшення розміру неустойки. Порушення строків поставки має місце. Відповідач не довів допустимими доказами наявності обставин, які б суттєво перешкоджали виконати зобов`язання у визначений договором строк. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою своїх функцій, що є недопустимим.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, суд відзначає, що частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено спосіб захисту покупця товару, який здійснив попередню оплату, від неналежного виконання зобов`язань з боку продавця, відповідно до якої на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
За приписами статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №902/186/21).
В пункті 7.4 договору сторони визначили, що у випадку отримання постачальником суми оплати за товар і не передання товару або не здійснення заміни товару у встановлений строк, постачальник сплачує покупцю відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5% від суми сплачених грошових коштів, які нараховуються з дня одержання коштів від покупця до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому коштів (п. 7.4 договору).
Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5% річних у розмірі 58 984,11грн за загальний період з 18.04.2025 до 27.02.2025.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 5% річних, суд зазначає, що розрахунок виконано позивачем арифметично вірно, однак, при проведенні розрахунку позивачем допущено арифметичну помилку, загальний розмір 5% річних у заявленому періоді складає 60 828,16грн. Позивач просить стягнути відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 58 984,11грн, що є його правом. 
При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 197 368,20грн (з урахуванням зменшення на 50%), штраф у розмірі 133 260,00грн (з урахуванням зменшення на 50%), 5% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 58 984,11грн, а всього 389 612,31грн.
При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 692,34грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4467 від 07.04.2026. Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою (а.с. 50, 63).
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 8 642,89грн (720 240,51грн * 8 692,34грн / 724 361,31грн).
При цьому суд враховує, що судовий збір у разі зменшення розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" про стягнення 724 361,31грн - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" (ідентифікаційний код 40223231; вул. Криворізька, буд. 1-А, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, 51927) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (ідентифікаційний код 35537363; просп. Трубників, 56, м. Нікополь, Дніпропетровська обл., 53201) пеню у розмірі 197 368,20грн (сто дев`яносто сім тисяч триста шістдесят вісім гривень 20коп.), штраф у розмірі 133 260,00грн (сто тридцять три тисячі двісті шістдесят гривень), 5% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 58 984,11грн (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 11коп.) та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 8 642,89грн (вісім тисяч шістсот сорок дві гривні 89коп.), видати наказ.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення підписано – 09.06.2026

Суддя Н.М. Євстигнеєва