ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
іменем України
справа: 766/12340/17 
провадження: 22-ц/819/1018/26 
22 червня 2026 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді: Приходько Л.А.,
Радченко С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді Зуб І.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:
Зміст позовних вимог
В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (справа №766/12340/17).
09 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (справа №766/9712/21). 
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року позови об`єднано в одне провадження (справа №766/12340/17).
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2026 року провадження у справі зупинено доприпинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Ухвала суду мотивована тим, що в грудні 2025 року ОСОБА_2 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 та з 07 грудня 2025 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що згідно пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , пославшись на незаконність ухвали суду першої інстанції, просила ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2026 року скасувати, як таку що постановлена з порушенням норм цивільного процесуального права; справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. 
Скарга мотивована помилковістю висновку суду першої інстанції про наявність підстав щодо зупинення провадження у справі, за наявності зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами відповідно до приписів статті 44 ЦПК України. 
Скаржник зазначив, що під час розгляду справи в суді ОСОБА_2 жодного разу не прибув в судові засідання для надання особистих пояснень. Інтереси ОСОБА_2 в суді представляє лише адвокат Сачаєва І.О.
Подання адвокатом заяви про зупинення провадження, на думку скаржника, спрямовані на затягування розгляду справи. В той же час в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває справа №766/5624/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості від підприємницької діяльності, в якій позивач при наявності тих же підстав (мобілізація до лав ЗСУ) не ставить питання про зупинення провадження.
Поведінка ОСОБА_2 не залишає сумнівів, що правом на зупинення провадження він скористався недобросовісно, аби відтермінувати на невизначений строк поділ спільного майна подружжя. Зупинення провадження у справі порушує право скаржника на розгляд справи протягом розумного строку та на ефективний доступ до суду (пункт 1 статті 6 Конвенції; пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України), а сторони поставлено в очевидно нерівне становище. 
Позиція інших учасників
У відзив на апеляційну скаргу адвокат Сачаєва І.О., діючи в інтересах ОСОБА_2 , пославшись на законність та обґрунтованість ухвали суду від 11 травня 2026 року, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Розгляд справи апеляційним судом
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 353, частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга подана на ухвалу про зупинення провадження у справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання згідно положень частини тринадцятої 13 статті 7 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду від 11 травня 2026 року, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
17 лютого 2026 року адвокат Сачаєва І.О., діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 на службі у складі ЗСУ (т.7 а.с.1-2).
05 травня 2026 року ОСОБА_2 особисто звернувся до суду з письмовим клопотанням про зупинення провадження у справі до припинення його перебування на військовій службі у складі ЗСУ (т.7 а.с.56-57).
Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 01 квітня 2016 року солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією (т.7 а.с.58). Ця обставина підтверджена записом у військовому квитку про зарахування відповідача до списків військової частини від 07 грудня 2025 року, наказ №350 (т.7 а.с.59-66). 
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно постанови Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2026 року у справі №490/95/25, суд зазначив наступне:
«Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція)).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.
Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.
У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зазначена норма права забезпечує дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції, а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.
Щодо тлумачення терміну «переведені на воєнний стан» Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22 зазначила, що Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.
Профільне законодавство, зокрема Закони України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991року № 1932-XII «Про оборону України», хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.
З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗCУ та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.
Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.
Системне тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 та статті 254 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження / збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.
За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.
За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.
Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.
Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22.
Тобто суд зобов`язаний за заявою військовослужбовця зупинити провадження в справі, незалежно від категорії спору»
У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_2 та його адвокат звернулися до суду з клопотаннями про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, до яких додали довідку про проходження ОСОБА_2 військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 та копію військового квитка.
За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження в справі на час проходження ним військової служби за наведених у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України підстав.
Доводи апеляційної скарги про подання ОСОБА_2 клопотання про зупинення провадження у справі, як дії, що свідчить про зловживання відповідачем процесуальними правами згідно статті 44 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнає неприйнятними з огляду на обов`язок суду зупинити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, за відсутності можливості різного тлумачення наведеної норми права.
За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2026 року постановлено з додержанням вимог закону, правильно застосовано норми процесуального права, надана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.А. Приходько

С.В. Радченко