Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 р. Справа № 597/496/26 

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Тренич А.Г.
за участю секретаря судового засідання Богдана В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заліщики в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме 3% річних у розмірі 1898,49 доларів США.
В обґрунтування позову зазначено, що 10.07.2006 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 11017937000, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 15000,00 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 10.07.2021 та сплатити проценти за кредитом у розмірі 11,8 % річних на час фактичного користування кредитом.
12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» набуло права кредитора, у тому числі за кредитним договором №11017937000 від 10.07.2006.
15.01.2013 року Заліщицький районний суд Тернопільської області ухвалив рішення у справі № 1905/1090/2012, яке набрало законної сили, та стягнув з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість у розмірі 14600,70 доларів США, що курсом НБУ станом на 27.07.2012 року становить 116703,40 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1167,03 грн. 
Проте, станом на 01.04.2026 вказане судове рішення відповідач не виконала, залишок заборгованості складає 14600,70 доларів США. 
Оскільки визначену заборгованість за кредитним договором відповідач не сплатила, позивач здійснив нарахування 3% річних за період з 26.10.2017 до 23.02.2022 у сумі 1898,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 29.03.2026 складає 83315,23 грн. 
Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.05.2026 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням викликом сторін.
Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №2815) просить у задоволенні позову відмовити повністю. Звертає увагу на те, що ухвалою Заліщицького районного суду від 08.11.2021 року у справі № 1905/1090/2012 виконавчі листи, видані на примусове виконання рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15.01.2013 року, визнано такими, що не підлягають виконанню у зв`язку із закінченням строку пред`явлення виконавчих документів до виконання. Відповідач вважає, що стягувач втратив право на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу та не може отримувати переваги від власної бездіяльності шляхом подальшого нарахування 3% річних за весь період після втрати права на примусове виконання рішення суду. 
Позивач не делегував свого представника в судове засідання, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, з врахуванням поданого відзиву на позовну заяву. 
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши подані позивачем документи і матеріали, врахувавши відзив на позовну заяву, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 10.07.2006 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 11017937000.
В позовній заяві зазначено, що 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ПАТ «УкрСибббанк» відступило на користь ТОВ «Кей-Колект» права вимоги, у тому числі за кредитним договором № 11017937000 від 10.07.2006.
Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15.01.2013, яке набрало законної сили 06.03.2013, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором № 11017937000 від 10.07.2006 року у розмірі 14600,70 доларів США, що курсом НБУ станом на 27.07.2012 року становить 116703,40 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1167,03 грн.
Відповідно до довідки ТОВ «Кей-Колект» від 30.03.2026, ОСОБА_1 було проігноровано рішення щодо погашення заборгованості, залишок заборгованості станом на 30.03.2026 року становить 14600,70 доларів США. 
Згідно з проведеним ТОВ «Кей-Колект» розрахунком трьох відсотків річних за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, за період з 26.10.2017 до 23.02.2022 становить 1898,49 доларів США.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).
Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.
Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.
Разом з тим, доказів того, що на час розгляду справи виконавче провадження щодо виконання рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15.01.2013 у справі № 1905/1080/2012 знаходиться у стадії виконання, та що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання не сплив суду не надано.
Разом з тим, суд встановив, що ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.11.2021 року у справі № 1905/1090/2012, визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Заліщицьким районним судом Тернопільської області 11.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та судових витрат.
Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі провадження №№ 64265393, 64264837 з примусового виконання виконавчих листів Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11.04.2013 року № 1905/1090/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за кредитним договором № 11017937000 від 10.07.2006 завершені. 
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 у справі №554/9126/20 (провадження №61-13760сво21) зазначено, що тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18).
Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20 (провадження №61-261св22).
Такі ж правові підходи також застосовано, у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №753/369/21 (провадження №61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.
Таким чином, оскільки позивач не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду, відтак він втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду).
Отже, зобов`язання відповідача є задавненим у зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що 3% річних нараховані позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні.
Приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних, без примусового стягнення заявленої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до заявленої вимоги позовної давності (строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання), а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги такого строку.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 сформувала правовий висновок, який зводиться до того, що зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
Відповідно до ухвали Заліщицького районного суду Тернопільської області у справі № 1905/1090/2012 від 08.11.2021 року, визнано таким що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий Заліщицьким районним судом Тернопільської області 11.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Кей-Колект заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, що відповідне виконавче провадження завершене, унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню судом лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.
Таким чином, у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» про стягнення з ОСОБА_1 3% річних від простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості слід відмовити, оскільки 3% річних нараховані до вимог, які існують в натуральному зобов`язанні та строк пред`явлення яких сплинув.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», місцезнаходження: м. Київ, вул.Менделєєва, 12, офіс 94/1, код ЄДРПОУ 37825968.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне рішення складено 09 червня 2026 року. 

Суддя А.Г. ТРЕНИЧ