Постанова
Іменем України

13 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 624/892/23
провадження № 61-128св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство «Харківобленерго»,
відповідач за зустрічним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року в складі судді Куст Н. М. та постанову Харківський апеляційний суд від 04 грудня 2025 року (повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року) в складі колегії: Мальованого Ю. М., Маміної О. В., Тичкової О. Ю.,

Історія справи
Короткий зміст позовів

У вересні 2023 року АТ «Харківобленерго» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати.

Позов мотивований тим, що відповідно до наказу від 01 вересня 2003 року № 3/1223к ОСОБА_1 була прийнята на посаду юрисконсульта Кегичівського РВЕ. Відповідно до наказу від 26 липня 2023 року № 877к її звільнено з вказаної посади за прогул без поважних причин за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно з табелем обліку робочого часу за період з 24 лютого 2022 року по липень 2023 року відповідачка відпрацювала: у лютому 2022 року - 10 днів, у березні 2022 року - 1 день, у квітні 2022 року була відсутня на роботі, у травні 2022 року - 2 дні, у червні 2022 року - 10 днів, у липні 2022 року - 11 днів, у серпні 2022 року - 3 дні, з вересня 2022 року по липень 2023 року була відсутня на роботі. У день звільнення відповідачка на роботу також не з`явилась.

При звільненні ОСОБА_1 було повідомлено, що в неї виник борг перед товариством у розмірі 11 766,32 грн за лютий 2022 року - липень 2023 року у зв`язку із виплатою їй після введення на території України воєнного стану сум позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати, які вона не відпрацювала та не повернула.

Оскільки ОСОБА_1 було отримано суми авансу, виданого в рахунок заробітної плати, які не були нею повністю погашені чи відпрацьовані, отже такі грошові кошти вважаються безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. Позачерговий аванс, виданий в рахунок майбутньої заробітної плати, не є заробітною платою, оскільки він був виплачений не за трудовим договором та не на підставі умов, визначених колективним договором, та не є винагородою за виконану роботу, а також не є жодним з видів компенсаційних виплат.

АТ «Харківобленерго» просило:
стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» суму заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого нею позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати в розмірі 11 766,32 грн;
стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» судові витрати зі сплати судового збору.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до АТ «Харківобленерго» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що наказ № 877к від 26 липня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 за прогул з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року є незаконним. 
АТ «Харківобленерго» мало заяву ОСОБА_1 про звільнення від 15 серпня 2022 року № 25/8579 у зв`язку з порушенням товариством колективного договору. У зв`язку з тим, що заява про звільнення не була розглянута товариством, нею було подано позовну заяву до суду у справі № 624/747/22, та ухвалено рішення, яким визнано, що угоди сторін не було, що підтверджує факт порушення відповідачем колективного договору з питання не виплати заробітної плати під час військової агресії рф з 24 лютого 2022 року. Ця справа розглядалась судами першої та апеляційної інстанцій майже рік, та представники товариства були обізнані про підстави її відсутності на роботі.

АТ «Харківобленерго» не надано підтвердження, що нею порушено пункти колективного договору, не надано посадову інструкцію і підтвердження того, що ОСОБА_1 було ознайомлено з колективним договором та посадовою інструкцією. Накази № 321 від 25 лютого 2022 року, № 167 ОС від 21 квітня 2022 року та № 316 від 15 березня 2022 року, наказ № 317 від 31 березня 2022 року, а також № 319 від 21 квітня 2022 року, 06 червня 2022 року за № 336, якими було передбачено виплати позачергових авансів, не були доведені ОСОБА_1 до відома.

Протиправними тривалими діями роботодавця ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, вона має неповнолітнього сина, який потребує її уваги, однак її стан здоров`я підірваний беззаконним звільненням та приниженням роботодавця, який порушив законодавство.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:
поновити пропущений термін на оскарження наказу АТ «Харківобленерго» від 26 липня 2023 року № 877;
скасувати наказ № 877к від 26 липня 2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності;
поновити на роботі;
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 146 546,10 грн;
стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.
судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року, з рахуванням ухвали Кегичівського районного суду Харківської області від 19 січня 2026 року про виправлення описки:
первісний позов АТ «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення суму заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати задоволено повністю;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» суму заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого нею позачергового авансу в рахунок заробітної плати в розмірі 11 766,32 грн;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн;
у задоволенні уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Харківобленерго» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
ОСОБА_1 було здійснено нарахування до виплати у лютому у розмірі 13 860,00 грн, у березні 2022 у розмірі 3 130,00 грн, у квітні 2022 року у розмірі 3 000,00 грн, у червні 2022 року у розмірі 2 520,00 грн, та у розмірі 1 579 грн, за липень 2022 рік у сумі 2 520,00 грн, а також у сумі 2 209,40 грн, у серпні 2022 року у сумі 1 510,00 грн. АТ «Харківобленерго» здійснено виплати працівникам підприємства згідно з платіжним дорученням № 5229 від 25 лютого 2022 року, № 24059 від 30 березня 2022 року, № 24057 від 30 березня 2022 року, № 24058 від 30 березня 2022 року, № 1633216712 від 22 квітня 2022 року, № 3185383923 від 22 червня 2023 року, № 3185384431 від 07 липня 2022 року, № 3185384906 від 22 липня 2022 року, № 3185385624 від 05 серпня 2022 року, № 3185386139 від 22 серпня 2022 року. Відрахування із заробітної плати працівника для покриття ним заборгованості підприємству, де він працює, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника підприємства або уповноваженого ним органу. Отже, видача відповідного наказу є правом власника підприємства;
щодо правової природи позачергового авансу, виданого в рахунок заробітної плати, то відповідачу за первісним позовом були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок заробітної плати, які відповідачем не було відпрацьовано та не було повернуто. Позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, не є заробітною платою, оскільки він був виплачений не за трудовим договором та не на підставі умов, визначених колективним договором (поза визначені пунктом 2.17 Колективного договору АТ «Харківобленерго» на 2021-2022 роки порядку та строки) та не є винагородою за виконану роботу, а також не є жодним з видів компенсаційних виплат;
для покриття заборгованості, в тому числі ОСОБА_1 перед підприємством АТ «Харківобленерго» було видано накази № 316 від 15 березня 2022 року, № 319 від 21 квітня 2022 року та № 336 від 06 червня 2022 року, однак через відсутність ОСОБА_1 на роботі покриття заборгованості за вказаними сумами авансу, виданого в рахунок заробітної плати, в повній мірі не відбулось. Позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, підлягає стягненню з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України, за змістом частини першої якої особа, що набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала;
наданий АТ «Харківобленерго» розрахунок суми боргу з авансу суд вважав обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим судом обставинам суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед АТ «Харківобленерго» за невідпрацьовані дні отриманого ним позачергового авансу в рахунок заробітної плати в розмірі 11 766,32 грн;
позивачка за зустрічним позовом була відсутня на роботі більше року, що підтверджується табелем обліку робочого часу та актами про відсутність на роботі за період з 19 жовтня 2022 року -14 липня 2023 року;
матеріал справи не містять пояснень чи причин відсутності на роботі останньої на роботі. Натомість міститься ОСОБА_1 пропонувалось надати письмові пояснення причин її відсутності на роботі (лист від 16 травня 2023 року № 04-46/2549);
судом відхилені твердження ОСОБА_1 , що вона не була на роботі з 16 серпня 2022 року, оскільки подала заяву 15 серпня 2022 року про звільнення за угодою сторін, оскільки судом вже розглянута позовна заява ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Харківобленерго» здійснити звільнення за угодою сторін з 16 серпня 2022 року з посади юрисконсульта ОСОБА_1 . За результатами Кегичівським районним судом Харківської області винесено рішення від 01 лютого 2023 року в справі № 624/747/22, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Харківобленерго» про визнання дій незаконними, шляхом зобов`язання звільнити із займаної посади за згодою сторін, стягнення майнової та моральної шкоди було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 09 травня 2023 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення. У постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що «Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, адже заробітна плата нараховувалась позивачці за фактично відпрацьовані дні згідно табелів обліку робочого часу. Доказів на спростування даних, вказаних у табелі обліку робочого часу, та поважних причин неявки на роботу ОСОБА_1 не надала. Оскільки заробітна плата є винагородою саме за виконану роботу та нараховувалась лише за відпрацьовані дні, підстав вважати, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачкою, немає»;
на підтвердження доводів щодо виконання посадових обов`язків позивачкою за зустрічним позовом не надано жодного належного та допустимого доказу. Відповідач за зустрічним позовом дотримався вимог законодавства щодо застосування належним органом належного виду дисциплінарного стягнення з витребуванням відповідних пояснень до застосування дисциплінарного стягнення та належного повідомлення працівника про припинення трудових відносин;
АТ «Харківобленерго» встановило відсутність ОСОБА_1 на роботі на підставі табелів обліку робочого часу товариства за період з 24 лютого 2022 року по липень 2023 року. Також відсутність позивача на роботі була зафіксована в відповідних актах, які досліджені в судовому засіданні. Позивачем не надавалося роботодавцю будь-яких документів, які б підтверджували поважність причин її відсутності на роботі у цей проміжок часу, а також не надавалося пояснень з приводу такої відсутності, на підставі яких відповідач міг би з`ясувати її причини, а докази, приєднані до матеріалів справи позивачем за зустрічним позовом, не спростовують вищезазначених обставин;
наказ АТ «Харківобленерго» від 26 липня 2024 року № 877к про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення юрисконсульта Кегичівського РРЕ ОСОБА_1 за прогул без поважних причин є законним, обґрунтованим та винесеним у відповідності до норм чинного законодавства, а тому скасуванню не підлягає;
підстави для поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення з товариства середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні;
позовна вимога поновлення на роботі та про стягнення з АТ «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню через те, що відповідач звільнив позивача законно та обґрунтовано;
ОСОБА_1 у своїх вимогах не обґрунтувала заподіяння їй моральної шкоди та суму її відшкодування. Будь-яких належних та допустимих доказів неправомірності дій відповідача за зустрічним позовом перед ОСОБА_1 не надано, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року залишено без змін;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 576,64 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
суд першої інстанції виходив із того, що відповідачці були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок заробітної плати, які нею не було відпрацьовано чи повернуто, отже такі грошові кошти вважаються безпідставно набутими і підлягають стягненню з неї на користь позивача;
для покриття заборгованості внаслідок позачергової виплати авансу, в тому числі відповідачкою, перед підприємством АТ «Харківобленерго» було видано накази № 316 від 15 березня 2022 року (том 1 а. с. 41), № 319 від 21 квітня 2022 року та № 336 від 06 червня 2022 року (том 1 а. с. 39-40 зворот), однак через відсутність ОСОБА_1 на роботі покриття заборгованості за сумами авансу, виданого в рахунок заробітної плати, не відбулось;
ОСОБА_1 були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок заробітної плати, які відповідачкою не було відпрацьовано або повернуто. Позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, не є заробітною платою, оскільки він був виплачений не за трудовим договором та не на підставі умов, визначених колективним договором (поза визначені п. 2.17 Колективного договору АТ «Харківобленерго» на 2021-2022 роки порядку та строки), та не є винагородою за виконану роботу, а також не є жодним з видів компенсаційних виплат;
позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки в силу вимог статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала;
оскільки відповідачкою було отримано зазначену суму авансу, виданого в рахунок заробітної плати, яку не було нею повністю погашено чи відпрацьовано, такі грошові кошти вважаються безпідставно набутими;
згідно копії листа начальника відділу підбору та обліку персоналу АТ «Харківобленерго» від 26 липня 2023 року № 24-940 повідомлено ОСОБА_1 що остання звільнена 26 липня 2023 року за прогул без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України) відповідно до наказу від 07.2023 № 877к. Зазначено, що оскільки ОСОБА_1 до відділу підбору та обліку персоналу не прибула і не отримала трудову книжку, тому їй необхідно з`явитись за зазначеною адресою для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки (том. 1, а.с.11 зворотньої сторінки). Відповідно до копії опису вкладення ОСОБА_1 26 липня 2023 року було направлено укрпоштою лист від 26 липня 2023 року № 24-940, копія наказу від 26 липня 2023 року № 877к, повідомлення про нараховані суми при звільненні № 15/7-51 від 26 липня 2023 року, яке було вручене останній 28 липня 2023 року, що підтверджується трекінгом укрпошти (том. 1, а.с.13).
судом встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року, що підтверджується складеними позивачем актами. ОСОБА_1 своєї відсутності на роботі у вказаний період не заперечувала, однак посилалась на наявність поважних причин: побоювання за своє життя внаслідок військової агресії рф проти України та запровадження воєнного стану, відсутності укриття на робочому місці, а також подання нею у серпні 2022 року заяви про звільнення за угодою сторін;
рішення ОСОБА_1 як працівника підприємства АТ «Харківобленерго» перебувати у більш безпечному місці є безумовним її правом, але не спростовує факт прогулу, з огляду на відсутність будь-якого оформлення її невиходу на роботу протягом тривалого часу;
посилання ОСОБА_1 на подання нею у серпні 2022 року заяви на звільнення за угодою сторін також не може бути взято до уваги як поважна причина неявки на роботу у період з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року, оскільки 21 вересня 2022 року товариством на адресу ОСОБА_1 направлений лист № 15-46/3622, в якому зазначено, що припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України 16 серпня 2022 року не є можливим;
суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні її зустрічних позовних вимог про поновлення на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від вимоги про поновлення на роботі, оскільки ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року, що підтверджено належними доказами та нею не заперечується, поважність причин відсутності на робочому місці не довела, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ «Харківобленерго» правомірно видало наказ про звільнення її на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України;
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що судом не розглянуто її клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спростовані посиланням на матеріалами справи, зокрема, протоколи судових засідань, які підтверджують, що вказані свідки судом допитані (том 2, а. с. 171-173, 193-194);
твердження ОСОБА_1 щодо того, що у матеріалах відсутні докази відібрання у неї письмових пояснень, направлення їй наказу про звільнення, наказ про припинення/розірвання трудового договору або такий пункт в оскаржуваному наказі № 877к, який стосується лише застосування дисциплінарного стягнення, спростовуються матеріалами справи, які містять лист АТ «Харківобленерго» до ОСОБА_1 від 16 травня 2023 року № 04-46/2549 з пропозицією надати пояснення (том 1, а. с. 147 за зустрічною позовною заявою); опис вкладення у цінний лист, накладну, квитанцію та трекінг поштового відправлення на підтвердження направлення їй копії наказу про звільнення (том 1 а. с. 13); копію наказу від 26 липня 2023 року № 877к про звільнення, резолютивна частина якого чітко передбачає звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин (том 1 а. с. 32 зворот - 33 зустрічної позовної заяви);
ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з позовом про оскарження її звільнення, передбачений частиною 2 статті 233 КЗпП України, згідно якої із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, адже копію наказу про звільнення вона отримала поштою 15 серпня 2023 року (а. с. 13 зворот), а з зустрічним позовом про його скасування і поновлення на роботі звернулась лише 13 жовтня 2023 року. Проте відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим;
оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, та ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 травня 2025 року про відкриття апеляційного провадження було відстрочено їй сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 576,64 грн до ухвалення судового рішення у справі, вказаний судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

Аргументи учасників справи

04 січня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала касаційну скаргу на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року (повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року), в якій просила:
оскаржені судові рішення скасувати повністю;
направити справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
ОСОБА_1 отримала від позивача спірні грошові кошти у вигляді заробітної плати, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідача, що передбачено в статті 1215 ЦК України. Таку правову позицію зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504св18);
суди не врахували, що принцип добросовісності в трудовому праві характеризуються прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки передбачених трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватись від дій, які б могли порушувати права інших осіб, завдавати шкоди працівнику, работодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Під зловживанням правом для сторін трудових відносин ,зокрема варто розуміти поведінку, пов`язану з навмисним створенням трудових відносин, для працівника або роботодавця ситуації правої невизначеності за межами права, з порушенням принципів добросовісності та розумності;
суди порушили норми матеріального права та не застосували їх, при цьому не врахували правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 травня 2023 року по справі № 360/4628/2 «трудове законодавство побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця за положеннями трудового законодавства, невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається» Позивач АТ «Харківобленерго» здійснив дії за межами права сформувавши заробітну плату - «як заборгованість за невідпрацьовані дні отриману ОСОБА_1 позачергового авансу в рахунок заробітної плати в розмірі 11 766,32 грн»;
апеляційний суд неправильно з`ясував обставини справи вважаючи зустрічний позов не обґрунтованим;
роботодавець зобов`язаний видати трудову книжку в день звільнення працівника з відповідним записом про звільнення. Якщо роботодавець не видав її вчасно, це є порушенням, що дає право працівникові звернутися до суду з вимогою стягнення середнього заробітку за час затримки. Практика ВС акцентує на тому, що право працівника на отримання трудової книжки є безумовним, а роботодавець несе відповідальність за організацію цього процесу, але судом першої та апеляційної інстанції порушено норму права статтею 47 КЗпП та не враховано практику Верховного Суду в подібних правовідносинах. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою за вказаною адресою допускається лише за письмовою згодою працівника. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, роботодавець має в цей же день надіслати йому рекомендований лист із повідомленням про необхідність отримати книжку. Тільки після надсилання такого повідомлення роботодавець звільняється від відповідальності за затримку (справа № 826/1335/17);
суди не врахували, що відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, а саме позивачем по зустрічному позову;
суди не врахували, що вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Так, не було надано оцінки обставинам, що невихід на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, відсутності бомбосховища, наявність чи відсутність повітряної тривоги, не було з`ясовано , що не може мати наслідком звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП за підставою «прогул», тому що це обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я працівників та їх сімей і вважається відсутністю на роботі з поважних причин.

02 березня 2026 року АТ «Харківобленерго» через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, які підписані адвокатом Шульгою Н. В., в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що:
скаржник свідомо перекручує висновки Верховного Суду на свою користь, з метою переоцінки доказів, наявних в матеріалах справи, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судами обох інстанцій фактичними обставинами справи, з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судами під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи;
сам по собі факт того, що суди дійшли висновків, які не збігаються з позицією скаржника, не свідчить про порушення норм процесуального права. Суди попередніх інстанцій надали оцінку поданим доказам та встановили обставини справи в межах наданих їм процесуальних повноважень;
наведені скаржником постанови Верховного Суду, прийняті не у подібних відносинах. Стосовно постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 обставини справи не є подібними, так як у вказаній справі позивач вчасно повідомив працедавця про відсутність на роботі через знаходження на лікарняному. Стосовно постанови Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 643/1959/22 правовідносини справи не є подібними, так як у вказаній справі роботодавець склавши відповідний акт про відсутність працівника на робочому місці понад три години без поважної причини, не надав йому можливості надати свої пояснення щодо причини його відсутності на робочому місці, копію наказу про звільнення не було не надано. Стосовно постанови Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 правовідносини справи не є подібними, так як у вказаній справі розглядалися обставини переведення працівника на нову роботу через скорочення займаної ним посади, повідомлення працедавця про свою відсутність, знаходження на лікарняному, звільнення працівника відбулося у період його тимчасової непрацездатності. Тобто, подібні правовідносини жодним чином не кореспондуються з предметом спору у цій справі. Стосовно постанови Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21 правовідносини справи не є подібними, так як у вказаній справі предметом позову є визнання незаконним звільнення, але обставини справи є різними. Встановлення дистанційного режиму роботи здійснено за погодженням між працівником та власником, а припинення дистанційного режиму роботи - згідно з наказом власника;
стосовно постанови Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19 правовідносини справи не є подібними, так як підставою позову у вказаній справі були зовсім інші обставини, а саме: «звільнення працівника здійснено із порушенням процедури проведення такого звільнення та без законних на те підстав, оскільки відповідач фактично не поновив її на посаді та не допустив до роботи, не надав для ознайомлення наказ від 22 травня 2019 року «Про поновлення на роботі працівника» № 40/к та наказ від 06 листопада 2019 року «Про звільнення» № 77/к, не відібрав у неї жодних пояснень щодо відсутності на роботі, не уклав з нею трудовий договір, не ознайомив з правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також не надав їй робочого місця, обладнаного відповідно до займаної посади і не провів інструктаж»;
стосовно постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 правовідносини справи не є подібними, так як у вказаній справі розглядалися обставини правомірності звільнення працівника, але за інших обставин - до застосування дисциплінарного стягнення в працівника не були відібрані письмові пояснення і наказ про звільнення був виданий в період її тимчасової непрацездатності, та роботодавець повинен був отримати попередню згоду на звільнення не тільки від вказаного профспілкового комітету, а й від вищого виборного органу профспілки;
стосовно постанови Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 206/3355/19 правовідносини справи не є подібними, так як у вказаній справі звільнення особи було проведено під час тимчасової непрацездатності. Тобто, подібні правовідносини жодним чином не кореспондуються з предметом спору у цій справі;
стосовно постанови Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 758/5941/21 правовідносини справи не є подібними, так як у вказаній справі «на позивача вже було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани, тоді як матеріали справи не містять і сторона відповідача не надала належних і допустимих доказів відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 24 лютого 2020 року, зокрема акта про відсутність працівника у цей день на роботі та доповідної записки Голові КМФТ «Україна», хоча саме згадані документи визначені у наказі від 24 лютого 2020 року № 10-к як підстава для звільнення позивача». Тобто, подібні правовідносини жодним чином не кореспондуються з правовідносинами спору у цій справі;
стосовно постанови Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 757/45015/20-ц правовідносини справи не є подібними, так як у вказаній справі вони стосуються звільнення помічника нотаріуса та спір щодо відсутності доказів домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою;
стосовно постанови Верховного Суду від 31 березня 2025 року у справі № 145/89/23 правовідносини справи не є подібними, так як у вказаній справі працівник перебувала у вимушеному прогулі, оскільки роботодавець незаконно перевів її на іншу посаду, а до свого робочого місця її не допускав, звільнення було проведено без згоди профспілкового комітету.

03 березня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду письмові пояснення.

Письмові пояснення мотивовані тим, що АТ «Харківобленерго» затримало видачу трудової книжки та днем звільнення вважається день її видачі, що було здійснено АТ «Харківобленерго» тільки в лютому 2026 року.

09 березня 2026 року АТ «Харківобленерго» через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду додаткове пояснення.

Додаткові пояснення мотивовані тим, що:
нові докази, яка Скаржник долучив до додаткових пояснень у справі в суд касаційної інстанції, могли бути надані до суду першої інстанції, якби ОСОБА_1 вчасно звернулася з заявою про надіслання їй трудової книжки поштою;
у разі непередбачених обставин відсутності на роботі (хвороби, догляду за хворим членом родини) працівник зобов`язаний протягом доби повідомити про це безпосереднього керівника та в перший день виходу на роботу після неявки надати документ, що підтверджує поважні причини відсутності на роботі. Таких документів ОСОБА_1 надано не було ані роботодавцю, ані до суду;
враховуючи відсутність на роботі у день звільнення, Наказ про звільнення, повідомлення про нараховані суми (яке містило остаточний розрахунок та суму боргу на момент звільнення) та супровідний лист № 24-940 від 26 липня 2023 року про необхідність Позивачу за зустрічним позовом прибути до АТ «Харківобленерго» для отримання трудової книжки направлені рекомендованим листом з повідомленням 26 липня 2023 року - у день видання наказу. Вищезазначений лист із додатками був отриманий ОСОБА_1 особисто 15 серпня 2023 року, про що свідчить роздруківка трекінгу відправлень з офіційного сайту Укрпошти (всі зазначені документи були додані до первісного позову АТ «Харківобленерго» та є в матеріалах справи). Пересилати трудову книжку поштою можна тільки за письмовою згодою працівника. Працівник у заяві може попросити надіслати трудову книжку на вказану ним адресу. Для отримання трудової книжки ОСОБА_1 не прибула, письмових заяв, щодо направлення трудової книжки поштою на адресу товариства не надходило. Лише 02 лютого 2026 року товариство отримало вимогу скаржника від 25 січня 2026 року щодо направлення їй трудової книжки засобами ПАТ «Укрпошта» на адресу - вул. Осіння, буд. 69, с. Кегичівка, Берестинський район, Харківська обл., 64003.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року:
відкрито касаційне провадження у справі;
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року та постанови Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року відмовлено.

14 квітня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2026 року:
копії трудової книжки повернуто ОСОБА_1 ;
справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2026 рокузазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц; від 20 червня 2024 року у справі № 643/1959/22; у справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17); від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17; від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20; від 31 березня 2025 року у справі № 145/89/23; від 20 червня 2024 року у справі № 643/1959/22; від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21; від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19; від 26 липня 2021 року № 643/10816/17; від 20 червня 2024 року у справі № 643/1959/22; від 04 вересня 2024 року у справі № 206/3355/19; від 28 лютого 2024 року у справі № 758/5941/21; від 10 січня 2024 року у справі № 522/142/20, від 25 січня 2023 року у справі № 734/2607/20; від 20 грудня 2023 року у справі № 757/45015/20-ц; від 31 березня 2025 року у справі № 145/89/23; від 29 вересня 2022 року у справі № П/857/7/22; від 29 серпня 2018 року у справі № 910/23428/17; від 04 травня 2023 року у справі № 360/4628/20; від 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20; від 23 серпня 2023 року у справі № 750/2698/22; у справі № 826/1335/17; від 06 вересня 2023 року у справі № 158/2439/22; від 30 квітня 2025 року у справі № 753/15245/22; від 08 грудня 2023 року у справі № 917/1146/23; у справі № 9901/58/20; від 22 квітня 2021 року у справі № 910/6322/20; від 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20.

Фактичні обставини

ОСОБА_1 з 01 вересня 2003 року перебувала на посаді юристконсульта Кегичівського РВЕ відповідно до наказу від 01 вересня 2003 року № 3/1223к (том. 1, а. с.11) на підставі власно написаної заяви ОСОБА_1 , яка також містить що з посадовими правами та обов`язками, умовами праці а також з правилами внутрішнього розпорядку ознайомлена (том 1, а. с. 10 зворотної сторінки).

ОСОБА_1 з 26 січня 2021 року перебувала на посаді юрисконсульта Кегичівського району з розподілу електроенергії відповідно до наказу від 26 січня 2021 року № 125 що підтверджується наказом та копією особової картки ОСОБА_1 (том 1, а. с. 9 зворотної сторінки -10; том 2, а. с.178).

Відповідно до табелю обліку робочого часу за період з 24 лютого 2022 року по липень 2023 року відповідач у лютому 2022 року працювала 10 днів, у березні 2022 року працювала 1 день, у квітні 2022 року була відсутня на роботі, у травні 2022 року працювала 2 дні, у червні 2022 року працювала 10 днів, у липні 2022 року працювала 11 днів, у серпні 2022 року працювала 3 дні, з вересня 2022 року по липень 2023 року була відсутня на роботі. Згідно з інформацією, наявною в табелі обліку робочого часу, відповідач у день звільнення на роботі була відсутня (том. 1, а. с. 15 зворотної сторінки).

Відповідно до наказу № 312 від 25 лютого 2022 року «Про організацію виплати працівникам товариства у лютому 2022 року», виданим в. о. генерального директора АТ «Харківобленерго», у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, з метою матеріальної підтримки працівників товариства, відповідно до рішення дирекції від 24 лютого 2022 року (протокол № 6), наказано головному бухгалтеру Ісаєву Д. М. здійснити позачергову виплату авансу в розмірі посадового окладу в рахунок майбутньої заробітної плати на карткові рахунки працівників (том. 1, копія, а. с. 39).

Відповідно до наказу № 317 від 31 березня 2022 року «Про організацію виплати працівникам товариства у березні 2022 року», виданим в. о. генерального директора АТ «Харківобленерго», наказано головному бухгалтеру Ісаєву Д. М. здійснити позачергову виплату авансу в розмірі 3 000,00 в рахунок майбутньої заробітної плати на карткові рахунки працівників (том. 1, а. с. 40).

Відповідно до наказу № 167ос від 21 квітня 2022 року «Про організацію виплати працівникам товариства у березні 2022 року», виданим в.о. генерального директора АТ «Харківобленерго», наказано головному бухгалтеру Ісаєву Д. М. здійснити позачергову виплату авансу в розмірі 3 000,00 в рахунок майбутньої заробітної плати на карткові рахунки працівників (том. 1, а. с. 38 зворотньої сторінки).

Зі змісту списку співробітників по підприємству АТ «Харківобленерго» на виплату за лютий 2022 року, за березень 2022 рік, за квітень 2022 рік, за червень 2022 рік, за липень 2022 рік, за серпень 2022 рік, убачається, що, у тому числі, ОСОБА_1 , табель № 71859, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , було здійснено нарахування до виплати у лютому у розмірі 13 860,00 грн (том 1 а. с. 19 зворотньої сторінки), у березні 2022 у розмірі 3 130,00 грн (том 1 а. с. 22 зворотньої сторінки), у квітні 2022 року у розмірі 3 000,00 грн (том 1 а. с. 22 зворотньої сторінки), у червні 2022 року у розмірі 2 520,00 грн (том 1 а. с. 22 зворотньої сторінки), та у розмірі 1 579 грн (том 1 а. с. 28 зворотньої сторінки), за липень 2022 рік у сумі 2 520,00 грн (том 1 а. с. 30 зворотньої сторінки) а також у сумі 2 209,40 грн (том 1 а. с. 32 зворотньої сторінки), у серпні 2022 року у сумі 1 510,00 грн (том 1 а. с. 34 зворотньої сторінки).

АТ «Харківобленерго» було здійснено виплати працівникам підприємства згідно з платіжним дорученням № 5229 від 25 лютого 2022 року, № 24059 від 30 березня 2022 року (том 1, а. с. 20 зворотньої сторінки), № 24057 від 30 березня 2022 року (том 1, а. с. 21), № 24058 від 30 березня 2022 року (том 1, а. с. 21 зворотньої сторінки), № 1633216712 від 22 квітня 2022 року (том 1, а. с. 23 зворотньої сторінки), № 3185383923 від 22 червня 2023 року (том 1, а. с. 25 зворотньої сторінки), № 3185384431 від 07 липня 2022 року (том 1, а. с. 27 зворотньої сторінки), № 3185384906 від 22 липня 2022 року (том 1, а. с. 29 зворотньої сторінки), № 3185385624 від 05 серпня 2022 року (том 1, а. с. 31 зворотньої сторінки), № 3185386139 від 22 серпня 2022 року (том 1, а. с. 33 зворотньої сторінки).

15 березня 2022 року в.о. генерального директора АТ «Харківобленерго» був виданий наказ № 316 «Про організацію відрахувань із заробітної плати працівників», згідно з яким, у зв`язку з введенням воєнного стану, встановленого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою матеріальної підтримки працівників АТ «Харківобленерго» було прийняте рішення щодо позачергової виплати авансу заробітної плати в розмірі посадового окладу працівникам, працюючим станом на 24 лютого 2022 року (протокол засідання дирекції від 24 лютого 2022 року № 6). Після проведення нарахування заробітної плати працівникам товариства за лютий 2022 року, яке було проведене відповідно до даних «Протоколу затверджених даних обліку робочого часу працівників АТ «Харківобленерго» за лютий 2022 року» від 02 березня 2022 року, станом на 01 березня 2022 року утворилася заборгованість працівників перед підприємством внаслідок позачергової виплати авансу за рішенням дирекції від 24 лютого 2022 року № 6. Зазначено, що через технічну та організаційну неможливість отримання від підрозділів окремих табелів обліку робочого часу нарахування заробітної плати за лютий 2022 року працівникам товариства було проведене відповідно до даних «Протоколу затвердження даних обліку робочого часу працівників АТ «Харківобленерго» за лютий 2022 року» від 02 березня 2022 року. З метою погашення заборгованості працівників товариства, що утворилася станом на 01 березня 2022 року внаслідок позачергової виплати авансу, та підтвердження даних обліку робочого часу працівників АТ «Харківобленерго» за лютий 2022 року, наказано організувати проведення інвентаризації розрахунків з працівниками станом на 28 лютого 2022 року та за необхідності здійснити відповідні коригування в бухгалтерському обліку за лютий 2022 року (том. 1, а. с. 41).

Наказами в.о. генерального директора АТ «Харківобленерго» від 21 квітня 2022 року №319 та від 06 червня 2022 року № 336 з метою погашення заборгованості працівників товариства, що утворилася станом на 01 квітня 2022 року та станом на 01 червня 2022 внаслідок позачергової виплати авансу наказано внести зміни до наказу «Про організацію відрахувань із заробітної плати працівників» від 15 березня 2022 № 316, п.1 наказу викладено в такій редакції: організувати проведення інвентаризації розрахунків з працівниками станом на 31 березня 2022 року та за необхідності здійснити відповідні коригування в бухгалтерському обліку за лютий-березень. За результатами проведеної інвентаризації розрахунків з працівниками станом на 31 березня 2022 року погашення заборгованості працівників по заробітній платі, що виникла внаслідок позачергової виплати авансу, здійснювати шляхом відрахування із заробітної плати таких працівників у порядку, визначеному чинним законодавством України (том 1, а. с. 39 зворотньої сторінки, а. с. 40 зворотньої сторінки).

Відповідно до роздруківки заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Харківобленерго» станом на липень 2023 року залишок боргу з авансу становить 11 766,32 грн (том1, а. с. 16-18).

Відповідно до копії наказу від 26 липня 2023 року № 877к відповідача звільнено з посади юрисконсульта Кегичівського РРЕ за прогул без поважних причин за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України 26 липня 2023 року (том.1, а. с. 12 зворотної сторінки).

Згідно копії повідомлення про нараховані суми працівнику при звільненні, згідно статті 116 КЗпП України ОСОБА_1 звільнена 26 липня 2023 року, табель № 71859, оклад 15 661,00 грн, нараховано за невикористану відпустку 1 041,38 грн, до видачі на руки 876,33 грн, борг за авансу 14 355,69 грн, залишок боргу з авансу 11 766,32 грн. Повідомлення видано головним бухгалтером Світченко Л. І. (том 1, а. с. 12).

Також згідно списку співробітників підприємства по підприємству АТ «Харківобленерго на виплату остаточного розрахунку при звільненні за липень 2023 року, у списках присутня ОСОБА_1 сума до виплати 876,33 грн, та підтверджується платіжною інстукцією № 11767 від 26 липня 2023 року (том.1, а. с. 35 звороньої сторінки - 36).

Згідно копії листа начальника відділу підбору та обліку персоналу АТ «Харківобленерго» від 26 липня 2023 року № 24-940 повідомлено ОСОБА_1 що остання звільнена 26 липня 2023 року за прогул без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України). Зазначено, що оскільки ОСОБА_1 до відділу підбору та обліку персоналу не прибула і не отримала трудову книжку, тому їй необхідно з`явитись за зазначеною адресою для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки (том. 1, а. с. 11 зворотньої сторінки).

Відповідно до копії опису вкладення ОСОБА_1 26 липня 2023 року було направлено Укрпоштою лист від 26 липня 2023 року № 24-940, копія наказу від 26 липня 2023 року № 877к, повідомлення про нараховані суми при звільненні № 15/7-51 від 26 липня 2023 року, яке було вручене останній 28 липня 2023 року, що підтверджується трекінгом Укрпошти (том. 1, а. с. 13).

З метою досудового врегулювання спору АТ «Харківобленерго» направило відповідачу вимогу від 28 липня 2023 року № 15-46/4241 з вимогою сплати у добровільному порядку на розрахункові рахунки АТ «Харківобленерго» заборгованість з Авансу у сумі 11 766,32 грн, що підтверджується накладною Укрпошти та описом вкладення (том. 1, а. с. 14).

22 серпня 2022 року засобами поштового зв`язку АТ «Харківобленерго» було отримано дві заяви ОСОБА_1 датовані 15 серпня 2022 року (відповідно до штампу Укрпошти були направлені 16 серпня 2022 року), які були адресовані на ім`я в. о. генерального директора AT «Харківобленерго» Логвиненка К. О.: з проханням звільнити її з роботи 16 серпня 2022 року «за згодою сторін та у зв`язку з порушенням AT «"Харківобленерго» колективного договору»; з проханням здійснити перерахунок нарахувань по заробітній платі (том. 1 зустрічної позовної заяви, а. с. 146)

За результатом розгляду вищезазначених заяв була надана відповідь від 21 вересня 2022 року № 15-46/3622, якою ОСОБА_1 повідомлено, що припинення трудового договору з нею за пунктом 1 статті 36 КЗпП України 16 серпня 2022 року не є можливим, оскільки заява позивача була отримана лише 22 серпня 2022 року, тобто за межами вказаної дати припинення трудового договору. Враховуючи дату отримання заяви позивача, така угода не могла бути належним чином оформлена у визначені у заяві строки, відповідно, підстави для припинення трудового договору з позивачем були відсутні. Повідомлено, що за 27 травня 2022 року, 03 червня 2022 року, 06 червня 2022 року, 08 червня 2022 року, 24 червня 2022 року, 11 липня 2022 року, 18 липня 2022, 27 липня 2022 року їй було здійснено виплату заробітної плати підстави для проведення перерахунку заробітної плати за інші дні, вказані у її заяві, відсутні, оскільки відсутні первинні документи, які б підтверджували факт виконання позивачем функціональних обов`язків за укладеним трудовим договором. Також позивача було повідомлено, що у відповідача відсутні правові підстави для видачі трудової книжки позивачу (шляхом направлення засобами поштового зв`язку на зазначену у заяві адресу), оскільки позивач продовжує перебувати в трудових відносинах з AT «Харківобленерго» (том. 1 зустрічної позовної заяви, а. с. 176).

Рішенням Кегичівським районним судом Харківської області від 01 лютого 2023 року в справі № 624/747/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108792641), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 травня 2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110727849), у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Харківобленерго» про визнання дій незаконними, шляхом зобов`язання звільнити із займаної посади, стягнення майнової та моральної шкоди було відмовлено (том. 1 зустрічної позовної заяви, а. с. 192-199, том 1 зустрічної позовної заяви, а. с. 184-191).

У постанові Харківського апеляційного суду від 09 травня 2023 року зазначено що «також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, адже заробітна плата нараховувалась позивачці за фактично відпрацьовані дні згідно табелів обліку робочого часу. Доказів на спростування даних, вказаних у табелі обліку робочого часу, та поважних причин неявки на роботу  ОСОБА_1 не надала. Оскільки заробітна плата є винагородою саме за виконану роботу та нараховувалась лише за відпрацьовані дні, підстав вважати, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачкою, немає». Крім того зазначено що «домовленості про звільнення за згодою сторін не досягли, а тому з 01 вересня 2003 року і до теперішнього часу ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з АТ «Харківобленерго».

Відповідно до копії листа ознайомлення персоналу Кегичівського РРЕ з Колективним договором 2021-2022 років АТ «Харківобленерго, в списку присутня ОСОБА_1 , посада юрисконсульт та містить особистий її підпис (том. 1 зустрічної позовної заяви, а. с. 175).

З посадовою інструкцією юрисконсульта ОСОБА_1. ознайомилась 17 березня 2021 року, що підтверджується її особистим підписом (том. 1 зустрічної позовної заяви, а. с. 181-183).

Правилами внутрішнього трудового розпорядку товариства, які є додатком № 27 до Колективного договору АТ «Харківобленерго» на 2021-2022 рік, визначено вимоги щодо обов`язку працівника знаходження у робочий час на роботі, порядок оформлення відсутності на роботі та його відповідальність за порушення цих правил.

Відповідно до пункту 6.19 Правил, якщо працівнику за особистими мотивами необхідно бути відсутнім на робочому місці, він зобов`язаний одержати дозвіл безпосереднього керівника та оформити відсутність на роботі шляхом подачі заяви на ім`я генерального директора з подальшим оформленням наказу по товариству. Пунктом 6.20 Правил визначено, що у разі непередбачених обставин відсутності на роботі (хвороби, догляду за хворим членом родини) працівник зобов`язаний протягом доби повідомити про це безпосереднього керівника та в перший день виходу на роботу після неявки надати документ, що підтверджує поважні причини відсутності на роботі.

Відповідно до пункту 9.1 Правил працівник несе відповідальність за порушення трудової дисципліни, у тому числі за прогул чи відсутність на роботі більше 3 годин протягом робочого дня без поважних причин, а пункт 9. 2 Правил визначено, що за порушення трудової дисципліни адміністрація застосовує такі дисциплінарні стягнення, як догана або звільнення (том 1 зустрічної позовної заяви, а. с. 201).

Відповідно до актів про відсутність робітника на роботі в період з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі без повідомлення будь-яких причин відсутності (том 1 за зустрічною позовною заявою, а. с. 149-174).

У зв`язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 пропонувалось надати письмові пояснення причин її відсутності на роботі (лист від 16 травня 2023 року № 04-46/2549) (том 1 за зустрічною позовною заявою, а. с. 149-174). Будь-які пояснення, щодо причин відсутності ОСОБА_1 на роботі, матеріали справи не містять.

Наказом від 26 липня 2023 року № 877к ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта Кегичівського РРЕ за прогул без поважних причин за пунктом 4 частини першої статті 40 КзпП України 26 липня 2023 року (а. с.12 зворот том 1, а.с. 32 зворот - 33 том 1 зустрічної позовної заяви).

Відповідно до копії повідомлення про нараховані суми працівнику при звільненні згідно статті 116 КЗпП ОСОБА_1 звільнена 26 липня 2023 року, табель № 71859, оклад 15 661 грн, нараховано за невикористану відпустку 1 041,38 грн, до видачі на руки 876,33 грн, борг за аванс 14 355,69 грн, залишок боргу з авансу 11 766,32 грн (а. с. 12 том 1).

У списку співробітників по підприємству АТ «Харківобленерго на виплату остаточного розрахунку при звільненні за липень 2023 року вказана ОСОБА_1 , сума до виплати 876,33 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 11767 від 26 липня 2023 року (а. с. 35 зворот - 36 том 1).

Відповідно до копії листа начальника відділу підбору та обліку персоналу АТ «Харківобленерго» від 26 липня 2023 року № 24-940 ОСОБА_1 повідомлено, що вона звільнена 26 липня 2023 року за прогул без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України) відповідно до наказу від 26 липня 2023 року № 877к. Оскільки ОСОБА_1 до відділу підбору та обліку персоналу не прибула і не отримала трудову книжку, тому їй необхідно з`явитись за зазначеною адресою для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки (а.с.11 зворот том 1).

26 липня 2023 року ОСОБА_1 було направлено поштою вказаний лист № 24-940, копію наказу від 26 липня 2023 року № 877к, повідомлення про нараховані суми при звільненні № 15/7-51 від 26 липня 2023 року, яке було вручене останній особисто, що підтверджується копією опису вкладення і трекінгом Укрпошти (а. с. 13 том 1).

28 липня 2023 року АТ «Харківобленерго» направило ОСОБА_1 вимогу № 15-46/4241 про сплату у добровільному порядку на розрахункові рахунки АТ «Харківобленерго» заборгованості з авансу у сумі 11 766,32 грн, що підтверджується накладною та описом вкладення і трекінгом Укрпошти (а. с. 14-15 том 1).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 вказав, що працює в АТ «Харківобленерго» керівником групи експлуатації засобів комерційного обліку. Зазначив, що ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення, і він на ній зробив помітку, що не заперечує, проте рішення про звільнення приймає директор, а не він. Табель робочого часу вів бухгалтер по фактично відпрацьованому часу, він його підписував у період з червня по вересень 2022 року. Особисто не здійснював виклики працівників, які не були на роботі у період початку вторгнення рф, у його підпорядкуванні виключно технічні (виробничі) працівники.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказав, що працює начальником РРЕ в АТ «Харківобленерго». У період звільнення ОСОБА_1 перебував на лікарняному, табель обліку робочого часу з моменту початку війни вівся по фактичному виходу на роботу. Чому ОСОБА_1 не ходила на роботу він не знає, жодного дзвінка від неї не було. Раніше сам особисто їй телефонував, але вона не брала трубку, із групою їздили до неї додому, але вона не вийшла. Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці бачив особисто. За період роботи доган у неї не було, але до неї були постійні зауваження за невиконання посадових обов`язків, ухилення від їх виконання, суперечки.

Позиція Верховного Суду

Щодо первісного позову

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (частина перша статті 24 Закону України «Про оплату праці»).

Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (частина п`ята статті 12 ЦК України).

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (пункт 1 частини першої статті 1215 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У судовій практиці сформований усталений підхід щодо застосування положень статті 1215 ЦК України. Наприклад:

(1) стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (див. постанову Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14);

(2) до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Подібні висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа № 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа № 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа № 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа № 473/2859/17 (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15 (провадження № 61-4504св18));

(3) у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18));

(4) згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18)).

Лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17).

У справі, що переглядається:
позивач за первісним позовом вважав, щоз ОСОБА_1 підлягає стягненнюпозачерговий аванс, виплачений в рахунок заробітної плати;
суди міркували так, що позачерговий аванс, виплачений в рахунок заробітної плати, для відповідачки не є заробітною платою, а тому підлягає стягненню на підставі статті 1212 ЦК України;
суди встановили, що спірні суми авансу були видані ОСОБА_1 в рахунок заробітної плати. Суди не звернули увагу, що позачерговий аванс виплачений відповідачці  ОСОБА_1 саме в рахунок заробітної плати. Тобто фактично ця виплата виплачувалася працівнику роботодавцем якзасіб до існування;
суди не врахували, що у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум;
суди не встановили наявності в платника грошових коштів рахункової помилки та недобросовісності набувача грошових коштів, які є заробітною платою, а тому помилково не застосували до спірних правовідносин положення статті 1215 ЦК України та зробили неправильний висновок про те, що вказані грошові кошти підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. Тому в цій частині судові рішення належить скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Щодо зустрічно позову

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (див. пункти 5.19. - 5.21 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 березня 2023 року в справі № 910/17459/20).

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП).

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП).

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) вказано, що: 
«прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
Колегія суддів, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що перебування позивача в прокуратурі з приводу подання заяви на незаконні дії керівників державного підприємства не є поважною причиною відсутності його на робочому місці, а тому були підстави його звільнення з роботи на підставі за пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Дії позивача носили суб`єктивний, залежний від його волі характер(була відсутня негайна потреба звертатись з заявою до прокуратури саме в цей день, він міг скористатися засобами зв`язку для подання заяви, або зробити це у вільний від роботи час».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) зазначено, що:
«при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.
Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) вказано, що: 
«визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. 
Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: 
«прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). 
Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21) вказано, що: 
«при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. 
Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:
суди встановили, щоОСОБА_1 була відсутня на роботі з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року, що підтверджується складеними позивачем актами. ОСОБА_1 своєї відсутності на роботі у вказаний період не заперечувала, однак посилалась на наявність поважних причин: побоювання за своє життя внаслідок військової агресії рф проти України та запровадження воєнного стану, відсутності укриття на робочому місці, а також подання нею у серпні 2022 року заяви про звільнення за згодою сторін;
суди встановили, що судами розглянута позовна заява ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Харківобленерго» здійснити звільнення за угодою сторін з 16 серпня 2022 року з посади юрисконсульта ОСОБА_1 . За результатами Кегичівським районним судом Харківської області ухвалено рішення від 01 лютого 2023 року в справі № 624/747/22, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Харківобленерго» про визнання дій незаконними, шляхом зобов`язання звільнити із займаної посади за згодою сторін, стягнення майнової та моральної шкоди було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 09 травня 2023 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення;
суди встановили, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі більше року, що підтверджується табелем обліку робочого часу та актами про відсутність на роботі за період з 19 жовтня 2022 року - 14 липня 2023 року;
суди встановили, що матеріали справи не містять пояснень чи причин відсутності ОСОБА_1 на роботі. Натомість ОСОБА_1 пропонувалось надати письмові пояснення причин її відсутності на роботі (лист від 16 травня 2023 року № 04-46/2549).

За таких обставин, установивши, що немає поважних причин відсутності на робочому місці ОСОБА_1 , суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні зустрічного позову. Доводи касаційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Аргументи касаційної скарги щодо порушення невидачі трудової книжки та статті 47 КЗпП касаційний суд відхиляє з таких підстав.

Касаційний суд вже вказував, що право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2023 року в справі № 754/8852/20 (провадження № 61-3300св23)).

Суди встановили, що відповідно до копії листа начальника відділу підбору та обліку персоналу АТ «Харківобленерго» від 26 липня 2023 року № 24-940 ОСОБА_1 повідомлено, що вона звільнена 26 липня 2023 року за прогул без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України) відповідно до наказу від 26 липня 2023 року № 877к. Оскільки ОСОБА_1 до відділу підбору та обліку персоналу не прибула і не отримала трудову книжку, тому їй необхідно з`явитись за зазначеною адресою для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки (а. с. 11 зворот, том 1). 26 липня 2023 року ОСОБА_1 було направлено поштою вказаний лист № 24-940, копію наказу від 26 липня 2023 року № 877к, повідомлення про нараховані суми при звільненні № 15/7-51 від 26 липня 2023 року, яке було вручене останній особисто, що підтверджується копією опису вкладення і трекінгом Укрпошти (а. с. 13, том 1).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку про те, що судові рішення частково ухвалені з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково; судові рішення в частині задоволення первісного позову і розподілу витрат за первісним позовом скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні первісного позову; в іншій частині судові рішення залишити без змін.

За подання касаційної скарги ОСОБА_1 за первісним позовом АТ «Харківобленерго» сплачено 4 294,40 грн. Оскільки касаційним судом в задоволенні первісного позову відмовлено, то на користь  ОСОБА_1 з АТ «Харківобленерго» належить стягнути судовий збір в розмірі 4 294,40 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року в частині задоволення первісного позову акціонерного товариства «Харківобленерго» про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого нею позачергового авансу в рахунок заробітної плати в розмірі 11 766,32 грн, в частині стягнення витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн судом першої інстанції, в частині стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 2 576,64 грн апеляційним судом скасувати.

У задоволенні первісного позову акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати в розмірі 11 766,32 грн відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 4 294,40 грн судового збору за подання касаційної скарги.

В іншій частині рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року та постанову Харківський апеляційний суд від 04 грудня 2025 року залишити без змін.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року та постанова Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року в скасованих частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко