ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026 м. Дніпро Справа № 908/2524/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Левшиної Г.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 та додаткове рішення від 19.03.2026 (суддя Ярешко О.В., повний текст якого підписаний 16.03.2026) у справі №908/2524/25
за позовом Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Химченка О.С. в інтересах держави в особі:
позивач Державна екологічна інспекція Південного округу 
до відповідача Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради 
про стягнення 213 183,06 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

20.08.2025 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Химченка О.С. в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради про стягнення на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) 213183,06 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства. 
Позов обґрунтовано завданням відповідачем шкоди внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. 
09.03.2026 від Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради через систему “Електронний суд” (сформовано в системі 07.03.2026) надійшла заява (вих. № б/н від 07.03.2026) про ухвалення додаткового рішення, згідно якої просив стягнути солідарно з Запорізької обласної прокуратури та Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) понесені судові витрати у сумі 169143,55 грн. 

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) шкоду, заподіяну внаслідок порушення природоохоронного законодавства у сумі 213183 грн. 06 коп., зарахувавши кошти за наступними реквізитами: отримувач - ГУК у Зап.обл./ТГ смт. Новомик/24062100; код отримувача 37941997; рахунок № UA148999980333109331000008499, код бюджетної класифікації 24062100. Стягнуто з Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради на користь Запорізької обласної прокуратури 2558 грн. 20 коп. судових витрат на сплату судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 У задоволенні заяви (вих. № б/н від 07.03.2026) Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись із зазначеними рішеннями до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Комунальний заклад “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 та додаткове рішення від 19.03.2026 по справі №908/2524/25 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Комунальний заклад “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 та додаткове рішення від 19.03.2026 у справі № 908/2524/25 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Оскаржувані судові рішення, на думку скаржника, ухвалені з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідач зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на недопустимих та неналежних доказах, отриманих у межах кримінального провадження під час обшуку від 19.02.2024. Прокурором не було додано до позову ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, що унеможливлює перевірку законності цієї слідчої дії. Крім того, акт відбору проб № 2-24/З від 19.02.2024 та додані до нього протоколи вимірювань безпосередньо під час обшуку не складалися, уповноважений представник відповідача при їх оформленні присутній не був, а самі документи заповнені комп`ютерним способом уже після завершення слідчої дії. Інспекцією також порушено вимоги ДСТУ 8725:2017, оскільки внутрішній діаметр димової труби вимірювався нештатним пристроєм (трубкою газоаналізатора), а в самому акті відображено використання засобів техніки, які не фіксувалися у протоколі обшуку. До того ж первинні документи виписані щодо іншої юридичної особи.
Скаржник наголошує на недоведеності складу цивільного правопорушення, зокрема вини відповідача. Перевірка здійснювалася лише щодо працюючого котла № 2, тоді як показники котла № 1 не досліджувалися, що спростовує висновок про наднормативні викиди всього джерела № 1. Прокурор та позивач, виявивши ймовірне перевищення у лютому 2024 року, не виносили приписів і умисно приховали цей факт від Відповідача, повідомивши його лише через 10 місяців. Така пасивна поведінка органів контролю призвела до штучного збільшення періоду правопорушення та суми збитків, що суперечить принципу добросовісності. При цьому в межах іншого кримінального провадження щодо посадової особи відповідача інспекцією вже заявлено аналогічний цивільний позов на ту саму суму.
Апелянт також вказує на безпідставність нарахування шкоди, оскільки станом на момент проведення розрахунку (січень 2025 року) Методика № 277 не підлягала застосуванню у кримінальних провадженнях, а відповідні зміни, які дозволили її використання за результатами залучення спеціалістів ДЕІ, набули чинності лише 29.05.2025 і не мають зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України). Відповідно, висновок судової екологічної експертизи є необ`єктивним, оскільки базується на незаконному розрахунку та недопустимих актах ДЕІ, а самі матеріали надійшли експерту в іншому сейф-пакеті, ніж той, у який вони пакувалися під час обшуку.
Окремо відповідач зазначає про відсутність у прокурора підстав для звернення до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу. Оскільки Інспекція не здійснювала щодо відповідача планових чи позапланових заходів державного нагляду (контролю), не пред`являла претензій та не видавала приписів, вона не наділена самостійним повноваженням на звернення до господарського суду з цим позовом. Як наслідок, Інспекція не може набувати статусу позивача у цій справі, що є правовою підставою для залишення позову прокурора без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу інших учасників справи 

Запорізька обласна прокуратура проти задоволення апеляційної скарги Відповідача заперечує, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та ухваленим із повним дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Прокурор наголошує, що екологічна безпека та конституційне право громадян на безпечне довкілля є пріоритетним інтересом держави, а атмосферне повітря є об`єктом права власності українського народу. Оскільки Державна екологічна інспекція Південного округу, маючи відповідні повноваження та розрахований розмір шкоди, упродовж тривалого часу самостійно не зверталася до суду через брак даних, прокурор, на виконання субсидіарної ролі та з дотриманням процедури статті 23 Закону України «Про прокуратуру» і статті 53 ГПК України, цілком правомірно ініціював цей позов з метою захисту фінансово-економічних інтересів держави й наповнення спеціального фонду бюджету коштами для природоохоронних заходів.
Доводи апелянта щодо недопустимості доказів, отриманих у межах кримінального провадження, прокурор відхиляє як безпідставні, посилаючись на сталу практику Верховного Суду та Великої Палати, яка прямо дозволяє використання таких матеріалів у господарському процесі до ухвалення вироку в кримінальній справі. Слідча дія обшук від 19.02.2024 проводилася правомірно на підставі чинної ухвали слідчого судді та постанови процесуального керівника, а представники екологічної інспекції залучалися як спеціалісти на законних підставах відповідно до статті 71 КПК України. Факт здійснення КЗ «Паросток» наднормативних викидів оксиду вуглецю, діоксиду сірки та діоксиду азоту, а також процедура і час відбору проб повністю підтверджуються первинними документами інструментально-лабораторного контролю атом № 2-24/З та протоколами вимірювань) і безперервним відеозаписом, під час якого уповноважений представник Відповідача брала участь без жодних заперечень. Ознайомлення з результатами вимірів безпосередньо під час обшуку не здійснювалося через необхідність проведення формульних обчислень у лабораторії та з огляду на таємницю слідства, що повністю відповідає процесуальному статусу слідчого за статтею 40 КПК України.
Прокуратура вважає законним застосування Методики № 277 для обрахунку шкоди, оскільки розрахунок збитків у сумі 213 183,06 грн виконано екологічною інспекцією на основі фактично відпрацьованого часу роботи джерела викидів (котельні), офіційно наданого самим Відповідачем у його звітах та листах. Період порушення чітко визначено між двома фіксованими датами: моментом виявлення наднормативних викидів під час обшуку 19.02.2024 та датою підтвердження їх усунення під час повторного огляду 12.12.2024, що узгоджується з нормами чинного екологічного законодавства та релевантною практикою Верховного Суду. Об`єктивність та розмір нарахованих збитків також додатково підтверджені висновком судової інженерно-екологічної експертизи. Наявність цивільного позову у кримінальному провадженні щодо посадової особи відповідача не спростовує обов`язку самої юридичної особи відшкодувати позадоговірну шкоду довкіллю в повному обсязі на підставі статті 1166 ЦК України. 
Оскільки позовні вимоги прокурора є повністю доведеними, підстави для покладення на сторону позивача витрат відповідача на правничу допомогу та скасування додаткового рішення суду також відсутні.

Державна екологічна інспекція Південного округу проти задоволення апеляційної скарги також заперечує та просить залишити оскаржувані судові рішення без змін. 
Позивач зазначає, що доводи апелянта є необґрунтованими та повністю спростовуються матеріалами справи. Зокрема, питання перейменування відповідача та наявності технічної описки в назві закладу в первинних актах детально досліджувалось судом першої інстанції. Як пояснив залучений спеціаліст, колишнє найменування установи було перенесене до акту відбору проб безпосередньо з чинного дозволу на викиди, наданого представниками самого закладу на місці перевірки, і жодних заперечень із цього приводу під час слідчої дії не висловлювалось.
Твердження відповідача про те, що проби викидів не відбиралися у присутності його працівників, а хід замірів проведено з порушенням ДСТУ 8725:2017, позивач вважає спробою ввести суд в оману. Безперервним відеозаписом обшуку від 19.02.2024 підтверджується постійна участь у слідчій дії заступниці директора КЗ «Паросток» Таращик В.Г., уповноваженість якої доведена вилученим наказом про її призначення. На відео чітко зафіксовано демонстрацію вимірювальних приладів, роботу інспекторів біля димової труби та оголошення вголос назви газоаналізатора «ОКСІ 5М». Геометричний вимір перерізу труби здійснено у незаборонений, єдиний доступний на той момент спосіб за допомогою вимірювальної трубки, а отримані результати повністю збіглися з технічною документацією самого підприємства. Крім того, інспекція проводила дослідження викидів безпосередньо з димової труби, яка є спільним стаціонарним джерелом випуску (№ 1) для обох котлів, тому посилання апелянта на відсутність замірів по котлу № 1 є безпідставними.
Позивач наголошує, що складений протокол вимірювання параметрів газового потоку за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам ДСТУ 8725:2017, а відсутність підпису інспектора Арабаджи М.К. на цьому додатку зумовлена розподілом обов`язків у групі, оскільки останній вимірював атмосферний тиск на майданчику, що не суперечить закону. Всі зафіксовані дані приладів Рупчева А.В. заносила до бланка безпосередньо в приміщенні Відповідача, а кінцеві математичні розрахунки, що потребували формульних обчислень, були завершені в Інспекції та передані слідчому. З огляду на процесуальну самостійність слідчого (ст. 40 КПК України) та таємницю слідства, документи були долучені безпосередньо до матеріалів кримінального провадження, при цьому Відповідач під час оголошення протоколу обшуку чи в подальшому до моменту відкриття справи в суді жодних клопотань про ознайомлення з результатами замірів не подавав. Також безпідставними є доводи про відсутність ухвали слідчого судді на обшук, оскільки її оригінал був зачитаний слідчим під відеозапис, а копія вручена керівництву закладу. Факт незастосування установки ЕА-154/10 відображений у документах належним чином через невідповідність температурного режиму (+7 °C) вимогам її експлуатації. Оригінали свідоцтв про повірку газоаналізатора ОКСИ-5М-5Н № 210951 та свідоцтва про атестацію лабораторії ДЕІ оглядалися судом і підтверджують належну кваліфікацію органу контролю. При цьому відсутність підпису одного з чотирьох інспекторів (Ігнатьєвої Н.О.) пояснюється тим, що вона фактично не залучалася до цієї слідчої дії, що не є правопорушенням.
Позивач вважає законним застосування Методики № 277, оскільки на час здійснення розрахунку шкоди в межах кримінального процесу іншого законодавчо визначеного алгоритму обчислення екологічних збитків не існувало, а пряма заборона на її використання була відсутня. Крім того, оскільки працівники ДЕІ залучалися правоохоронцями виключно як спеціалісти у кримінальному провадженні, вони не мали законних підстав для винесення Відповідачеві обов`язкових приписів чи розпоряджень, які є інструментами державного нагляду (контролю). Наявність цивільного позову у кримінальній справі щодо посадової особи Таращик В.Г. не виключає деліктної відповідальності самого комунального закладу в господарському процесі, оскільки дані спори перебувають у різних правових площинах. 
Окремо Інспекція підтверджує наявність законних підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, зважаючи на тривале самостійне непред`явлення позову органом контролю через брак фінансування та правових даних, про що прокуратура була офіційно повідомлена у відповідь на її запити в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Віннікова С.В. (доповідач), судді Левшина Г.В., Андрейчук Л.В.
Ухвалою від 07.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 та додаткове рішення від 19.03.2026 у справі №908/2524/25. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Частинами 1, 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2018 Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької ОДА Комунальному закладу "Новомиколаївська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат "Паросток" Запорізької обласної ради (який рішенням облради № 17 від 22.05.2018 перейменовано у КЗ "Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр "Паросток" імені В.А. Польського") видано Дозвіл № 2323655100-53 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами з терміном дії до 11.06.2028. Умовами Дозволу та затвердженим 25.05.2018 Звітом про інвентаризацію викидів закріплено обов`язок закладу не перевищувати граничнодопустимі норми та величини масових витрат забруднюючих речовин.
У межах кримінального провадження № 42023080000000100 від 02.10.2023, на підставі ухвали слідчого судді від 31.01.2024 та постанови прокурора від 05.02.2024 про залучення спеціалістів (на виконання якої видано наказ ДЕІ № 98 від 12.02.2024), 19.02.2024 старшим слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області за участю інспекторів Держекоінспекції як спеціалістів та у присутності керівництва закладу (директора Ракович Л.М. і заступника Таращик В.Г.) проведено обшук котельні та проммайданчика Відповідача. Під час слідчої дії зафіксовано роботу двох вугільних котлів НІІСТУ-5 (стаціонарне джерело викидів № 1 — труба) та за допомогою газоаналізатора ОКСИ-5М-5Н (заводський № 210951) здійснено відбір проб організованих викидів. За результатами замірів зафіксовано наднормативне перевищення масових витрат оксиду вуглецю, діоксиду сірки та діоксиду азоту, про що складено протокол обшуку, Акт відбору проб № 2-24/3 від 19.02.2024, Протокол вимірювань № 2-24/З від 23.02.2024 та Протокол вимірювання параметрів газового потоку.
Суд відхилив доводи відповідача щодо неправдивості цих доказів, оскільки технічна описка в назві установи в акті була перенесена з наданого закладом Дозволу, а факт належного відбору проб та параметрів газоходу у присутності заступника директора Таращик В.Г. (повноваження якої підтверджено наказом № 267 від 01.12.2015) повністю підтверджується дослідженими відеозаписами обшуку. Геометричні виміри труби виконано у доступний спосіб згідно з ДСТУ 8725:2017, а розбіжності у літерах назви («І»/«И») та номерах свідоцтва про повірку приладу є технічними та не свідчать про використання інших засобів вимірювання. Обов`язок ознайомлення Відповідача з протоколами на місці був відсутній, оскільки дії вчинялися в межах кримінального процесу, а незастосування пневматичної установки ЕА-154/10 було викликано температурним режимом (+7 °C) та належно зафіксовано.
На підставі заяви директора закладу від 12.12.2024, слідчим за участю тих самих спеціалістів ДЕІ та заступника директора Таращик В.Г. проведено огляд джерела викидів № 1 із повторним відбором проб новим газоаналізатором ОКСИ-5М-5Н (заводський № 210952), за результатами якого складено Акт відбору, Протокол вимірювань № 4-24/З-Г та Протокол № 4-24/3 від 16.12.2024. Повторні заміри підтвердили усунення Відповідачем екологічних порушень. Згідно з наказами керівника установи та її листом від 20.12.2024 № 01/35-535, фактичний час роботи джерела викидів № 1 (де почергово експлуатувалися котли № 1 та № 2) у період тривання правопорушення склав: 1320 годин в опалювальному сезоні 2023– 2024 років (з 19.02.2024 по 13.04.2024) та 1008 годин в опалювальному сезоні 2024– 2025 років (з 01.11.2024 по 12.12.2024).
На запит слідчого Держекоінспекцією проведено розрахунок шкоди, заподіяної наднормативними викидами в атмосферне повітря за вказані періоди фактичної роботи котельні, яка склала 120 876,99 грн та 92 306,07 грн відповідно, а всього — 213 183,06 грн. Зазначений розмір екологічних збитків повністю підтверджено Висновком судової інженерно-екологічної експертизи від 27.01.2025 № СЕ-19/108-25/1652-ФХЕД, виконаної експертом Запорізького НДЕКЦ МВС України Сапожник Н.І. Суд визнав безпідставними заперечення апелянта щодо розбіжностей у номерах сейф-пакетів, оскільки вилучені первинні документи пакувалися слідчим у пакет № QHY0226308, тоді як на експертизу об`єктивно надійшов сформований перший том матеріалів кримінального провадження у сейф-пакеті № HYQ0012034.
Разом з тим, додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у задоволенні заяви відповідача відмовлено повністю. Керуючись статтями 123, 126, 129 та 244 ГПК України, суд першої інстанції виходив з того, що однією з основоположних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. 
Оскільки за результатами розгляду спору по суті позовні вимоги прокурора були задоволені в повному обсязі, а всі судові витрати у справі покладено на відповідача, заявлені останнім витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підлягають стягненню з позивача та прокурора. З огляду на повну безпідставність заяви відповідача на компенсацію, місцевий господарський суд зазначив про відсутність правових підстав для дослідження співмірності, обсягу, якості чи документального підтвердження заявлених адвокатських витрат.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Запорізької області прийняті оскаржувані рішення та додаткове рішення у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції.
Розглянувши апеляційні скарги без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо апеляційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, екологічна безпека є такий стан навколишнього природного середовища, при якому забезпечується попередження погіршення екологічної обстановки та виникнення небезпеки для здоров`я людей. Екологічна безпека гарантується громадянам України здійсненням широкого комплексу взаємопов`язаних політичних, економічних, технічних, організаційних, державно-правових та інших заходів.
Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначає Закон України від 16.10.1992 № 2707-XII "Про охорону атмосферного повітря" (далі - Закон № 2707-XII).
Цей Закон спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище. 
Згідно зі статтею 5 Закону № 2707-XII, у галузі охорони атмосферного повітря встановлюються такі нормативи: нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; нормативи гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; нормативи вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах та впливу фізичних факторів пересувних джерел; технологічні нормативи допустимого викиду забруднюючих речовин. Законодавством можуть встановлюватися й інші нормативи в галузі охорони атмосферного повітря. Порядок розроблення та затвердження нормативів у галузі охорони атмосферного повітря встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.
Суб`єкти господарювання, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря організованими та неорганізованими стаціонарними джерелами викидів, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік, тощо (стаття 10 цього Закону).
Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 11 Закону № 2707-XII, для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу на викиди, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, або через центри надання адміністративних послуг.
Виробничий контроль за охороною атмосферного повітря, відповідно ст. 29 вказаного Закону, здійснюється суб`єктами господарювання в процесі їх господарської та іншої діяльності, якщо вона справляє шкідливий вплив на стан атмосферного повітря.
Зміст наведених норм права свідчить про те, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися виключно на підставі відповідного дозволу та в межах затверджених ним граничнодопустимих нормативів.
Перевіривши доводи апеляційної скарги в частині заперечення права заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на звернення з цим позовом до суду, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає їх повністю безпідставними та мотивовано відхиляє їх, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, при цьому він зобов`язаний обґрунтувати в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення, а також зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Спеціальним законом, який визначає виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України «Про прокуратуру». За приписами частини 3 статті 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Аналізуючи поняття «інтереси держави», колегія суддів керується офіційним тлумаченням Конституційного Суду України, викладеним у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, згідно з яким це оціночне поняття закріплюється як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. В основі державних інтересів завжди є потреба у здійснюваних державою загальнодержавних діях та програмах, спрямованих, зокрема, на гарантування її екологічної безпеки.
Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є безпосереднім обов`язком держави (стаття 16 Конституції України, стаття 50 Закону України «Про навколишнє природне середовище»). Атмосферне повітря є об`єктом права власності Українського народу (стаття 13 Конституції України), а його забруднення внаслідок наднормативних викидів завдає прямої шкоди довкіллю, здоров`ю громадян та наносить серйозні економічні збитки, що зумовлює наявність стійкого публічного (державного) інтересу у відновленні законності.
Крім того, інтерес держави у спірних правовідносинах має чіткий фінансово-економічний характер. Згідно з приписами статей 29 та 69-1 Бюджетного кодексу України, кошти, стягнуті за шкоду, заподіяну порушенням природоохоронного законодавства, розподіляються між державним (30%) та місцевими (70%) бюджетами і мають виключне цільове призначення - фінансування природоохоронних заходів, зниження екологічного навантаження та захист здоров`я населення. Несвоєчасне стягнення таких збитків напряму блокує реалізацію екологічних програм держави та громад, що в умовах воєнного стану є недопустимим зволіканням.
Органом, уповноваженим державою на здійснення контрольних функцій у сфері охорони атмосферного повітря та наділеним правом пред`явлення позовів про стягнення екологічних збитків, є Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області), яка правомірно визначена прокурором як позивач.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 сформувала чіткий правовий висновок щодо критеріїв «бездіяльності» компетентного органу. Вона означає, що суб`єкт владних повноважень знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їх захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. При цьому прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду, це є достатнім процесуальним аргументом для підтвердження його бездіяльності та виникнення у прокурора права на субсидіарне представництво.
Судом першої інстанції на підставі аналізу матеріалів справи встановлено, що Державна екологічна інспекція Південного округу володіла повним і остаточним розрахунком екологічних збитків на суму 213 183,06 грн ще з 07.01.2025 року. Проте, упродовж тривалого часу (більше ніж 7 місяців) жодних заходів щодо їх стягнення у судовому порядку не вжила.
З метою встановлення підстав для представництва, Запорізька обласна прокуратура неодноразово зверталася до Інспекції із письмовими запитами (листи від 04.02.2025 та від 23.04.2025 № 12-1155-25). У своїх відповідях (листи від 12.02.2025 № 656/09-12/06/2-31 та від 05.05.2025 № 1938/0-12/06/2-31) ДЕІ офіційно констатувала, що самостійно позов пред`являти не планує через нібито брак даних, та прямо зазначила, що «не заперечує проти представництва інтересів держави органами прокуратури».
Встановивши факт тривалого не звернення уповноваженого органу до суду за наявності очевидного екологічного правопорушення, прокурор листом від 18.08.2025 № 12-1155-25 належним чином нотифікував Інспекцію про вжиття заходів представницького характеру, після чого 20.08.2025 правомірно звернувся з цим позовом до суду.
Таким чином, пасивна поведінка та процесуальна бездіяльність Державної екологічної інспекції Південного округу повністю доведені матеріалами справи. Прокурор у повній відповідності до вимог закону обґрунтував наявність виключного випадку для захисту інтересів держави, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов абсолютно правильного висновку про наявність у прокурора повноважень на пред`явлення цього позову. Доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів відхиляються.
Відповідач також наполягає на недопустимості всієї доказової бази (акта відбору проб № 2-24/З, протоколів вимірювань та висновку експертизи), посилаючись на те, що отримані в кримінальному процесі докази не можна оцінювати окремо від самої слідчої дії обшуку від 19.02.2024. Оскільки прокурор не додав до матеріалів господарської справи ухвалу слідчого судді про дозвіл на обшук від 31.01.2024, відповідач вважає, що суд не зміг перевірити законність, межі та строки цієї процесуальної дії, що, на думку апелянта, запускає принцип «плодів отруйного дерева».
Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду повністю відхиляє ці доводи як юридично неспроможні.
Згідно зі сталою та послідовною практикою Верховного Суду (включаючи постанову Великої Палати від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 та постанову КГС ВС від 18.01.2024 у справі № 910/114/19), чинне процесуальне законодавство не встановлює заборони щодо використання під час розгляду господарської справи доказів, отриманих у межах інших проваджень, у тому числі кримінальних, незалежно від того, чи ухвалено вирок у кримінальній справі. Головною умовою є релевантність цих даних предмету доказування в господарському спорі.
Судом першої інстанції під час відтворення та дослідження відеозаписів обшуку на DVD-дисках, наданих самим відповідачем, чітко зафіксовано, що старшим слідчим в присутності директора КЗ «Паросток» Ракович Л.М. та заступника директора Таращик В.Г. під відеозапис було повністю оголошено ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2024, а її належну копію вручено керівництву закладу. Протокол обшуку від 19.02.2024 підписаний представниками відповідача без жодних зауважень, претензій чи процесуальних заперечень.
Господарський суд не наділений повноваженнями здійснювати судовий контроль за діяльністю органів досудового розслідування та перевіряти дотримання ними норм КПК України за відсутності відповідного рішення суду загальної юрисдикції в порядку кримінального судочинства. Оскільки вказаний обшук не був визнаний незаконним у встановленому главою 26 КПК України порядку, докази, отримані за його результатами, є цілком допустимими у розумінні статті 77 ГПК України.
Також, апелянт стверджує, що акт відбору проб № 2-24/З та додані протоколи вимірювань концентрації речовин та параметрів газового потоку безпосередньо під час обшуку не складалися, уповноважений представник КЗ при їх оформленні присутній не був, а самі документи заповнені комп`ютерним способом пізніше, що викликає сумнів у їх достовірності. Також зазначається, що вимір діаметра труби здійснено нештатним пристроєм (трубкою газоаналізатора), а не штангенглибиноміром, а в акті ДЕІ помилково вказано стару назву установи та використання установки ЕА-154/10, яка фактично не працювала.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи вважає ці зауваження відповідача безпідставними з огляду на таке:
Щодо статусу спеціалістів та оформлення документів, то державні інпектори ДЕІ Рупчева А.В., Євтушенко О.В. та Арабаджи М.К. залучалися до слідчої дії на підставі постанови процесуального керівника від 05.02.2024 як спеціалісти у порядку статті 71 КПК України. Відтак, на них не покладався обов`язок складати акти за процедурою Закону № 877-V та надавати їх для підпису представнику суб`єкта господарювання. Зафіксований на відео процес, коли інспектор Рупчева А.В. вносила первинні показники приладів до робочих відомостей безпосередньо в приміщенні відповідача, а кінцеві математичні й формульні обчислення масової витрати виконувала комп`ютерним способом пізніше на робочому місці, є стандартною науково-технічною процедурою інструментального контролю. Готові протоколи були передані слідчому для долучення до матеріалів кримінального провадження, що повністю відповідає статтям 40, 71 КПК України та таємниці слідства.
Щодо присутності та уповноваженого представника, дослідженим у судовому засіданні відеозаписом повністю спростовано твердження про відсутність представників закладу. Заступниця директора з господарської діяльності Таращик В.Г. була присутня від початку до кінця слідчих дій, надавала пояснення слідчим та спостерігала за процесом відбору проб біля димової труби, не висловлюючи жодних скарг чи зауважень. Повноваження Таращик В.Г. як посадової особи відповідача беззаперечно підтверджені копією наказу про її призначення № 267 від 01.12.2015, вилученою під час того ж обшуку.
Щодо вимірювальних приладів та ДСТУ 8725:2017, то газоаналізатор ОКСИ-5М-5Н (заводський номер 210951) мав чинне свідоцтво про повірку № 84473/21 від 25.09.2023, оригінал якого оглядався судом. Незначні розбіжності у написанні однієї літери («І»/«И») у протоколі обшуку чи номері свідоцтва є суто технічними описками слідчого і не спростовують факт використання саме цього сертифікованого засобу вимірювальної техніки (ЗВТ). Факт незастосування пневматичної установки ЕА-154/10 для відбору суспендованих твердих частинок (пилу) належним чином відображений у Протоколі вимірювань через об`єктивні погодні умови (+7 °C біля місця відбору), що прямо відповідає вимогам інструкції експлуатації ЗВТ, а не свідчить про недостовірність акта.
Щодо замірів димової труби та котлів, пункт 8.4 ДСТУ 8725:2017 дозволяє визначати геометричні характеристики вимірювального перерізу газоходу за технічною документацією підприємства, якщо проведення прямих вимірів штангенглибиноміром утруднене. Оскільки виміряти внутрішній діаметр через конструктивні особливості труби у стандартний спосіб було неможливо, інспектор Євтушенко О.В. ввів вимірювальну трубку газоаналізатора до упору, зробив помітку та обчислив лінійний розмір рулеткою. Отриманий результат повністю збігся з паспортними даними обладнання КЗ «Паросток». Оскільки димова труба є єдиним і спільним стаціонарним джерелом викидів (№ 1) для обох працюючих котлів НІІСТУ-5, Інспекція правомірно здійснювала замір загального обсягу шкідливих речовин, що виходив в атмосферу, тому відсутність окремих замірів по відключеному котлу № 1 жодним чином не спотворює загальний факт екологічного правопорушення суб`єктом господарювання.
Щодо підписів та назви установи, відсутність підпису інспектора Арабаджи М.К. на протоколі параметрів газового потоку обґрунтована тим, що він виконував іншу технологічну дію вимірював атмосферний тиск барометром анероїдом на майданчику, що повністю узгоджується з розподілом обов`язків у групі за п. 10.4 ДСТУ 8725:2017. Відсутність четвертого інспектора Ігнатьєвої Н.О. пояснюється тим, що вона фактично не залучалася до цієї слідчої дії, що не нівелює повноважень інших трьох інспекторів. Написання в Акті колишнього найменування закладу ("школа-інтернат") викликано тим, що інспектори комп`ютерним способом копіювали назву з чинного Дозволу на викиди № 2323655100-53, наданого самими представниками відповідача. Оскільки рішенням облради № 17 від 22.05.2018 відбулося саме перейменування установи зі збереженням коду ЄДРПОУ 20510387, адреси та матеріально-технічної бази котельні, дані документи стосуються саме відповідача у справі.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що розрахунок збитків від 07.01.2025 є протиправним, оскільки Методика № 277 у редакції, чинній станом на лютий 2024 року, посилалася лише на збитки, виявлені під час державного нагляду (контролю), а зміни щодо кримінальних проваджень набрали чинності лише 29.05.2025 (Наказ Міндовкілля № 467) і не мають зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України).
Обов`язок юридичної особи відшкодувати майнову шкоду, завдану навколишньому природному середовищу, є деліктним (позадоговірним) зобов`язанням, яке прямо встановлене статтею 1166 ЦК України та статтями 33, 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря». Ці матеріальні норми права існували та діяли безперервно як на момент вчинення правопорушення, так і на момент здійснення розрахунку.
Своєю чергою, Методика № 277 є підзаконним техніко-розрахунковим інструментом (математичним алгоритмом) обчислення маси викиду та грошового еквіваленту шкоди. За відсутності будь-якого іншого нормативно затвердженого способу обрахунку екологічних збитків в атмосферне повітря, застосування ДЕІ чинного математичного алгоритму, що базується на розмірі мінімальної заробітної плати, є цілком правомірним, що підтверджується релевантним правовим висновком Верховного Суду у постанові від 27.03.2024 у справі № 904/1942/23.
Розмір заподіяних збитків у сумі 213 183,06 грн повністю верифікований та підтверджений Висновком судової інженерно-екологічної експертизи Запорізького НДЕКЦ МВС України від 27.01.2025 № СЕ-19/108-25/1652-ФХЕД. Експертне дослідження проведено атестованим судовим експертом Сапожник Н.І. на підставі повного обсягу матеріалів кримінальної справи. Заперечення відповідача щодо різних номерів сейф-пакетів обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки первинні документи вилучалися слідчим у сейф-пакет № QHY0226308, тоді як на експертизу об`єктивно надійшов сформований перший том матеріалів досудового розслідування у полімерному пакеті № HYQ0012034, що не порушує вимог процесуальної автентичності доказів.
Апелянт наголошує на відсутності своєї вини та недобросовісній поведінці органів влади, оскільки прокурор та позивач, зафіксувавши ймовірне перевищення у лютому 2024 року, не виносили приписів і повідомили заклад про порушення лише через 10 місяців (у грудні 2024 року під час повторного огляду). На думку відповідача, це призвело до штучного збільшення періоду нарахування збитків та суперечить римській максімі non concedit venire contra factum proprium (нікому не дозволено діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Колегія суддів відхиляє вказані аргументи як такі, що суперечать встановленим обставинам та базовим екологічним обов`язкам суб`єкта господарювання, з наступних підстав.
Працівники ДЕІ залучалися правоохоронцями виключно як спеціалісти у кримінальному провадженні, а тому, діючи в межах КПК України та таємниці слідства, вони не мали жодного законного права виносити розпорядчі документи (приписи чи розпорядження), які є інструментами виключно державного нагляду (контролю). Відтак, пасивність з їхнього боку була відсутня, а твердження відповідача про необхідність надання приписів йде в розріз із чинним законодавством.
Відповідно до статей 10, 29 Закону № 2707-XII, обов`язок здійснювати постійний облік, контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин та дотримуватися нормативів екологічної безпеки покладено безпосередньо на суб`єкта господарювання, що здійснює викиди. КЗ «Паросток», експлуатуючи застарілі вугільні котли НІІСТУ-5, мав самостійно контролювати технічний стан обладнання, якість палива та не допускати перевищення лімітів. Держава в особі правоохоронних чи контролюючих органів не зобов`язана інформувати правопорушника про тривання його протиправної поведінки.
Судом першої інстанції встановлено, що розрахунок часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду (1320 годин у період з 19.02.2024 по 13.04.2024 та 1008 годин у період з 01.11.2024 по 12.12.2024) виконано ДЕІ відповідно до пункту 3.11 Методики № 277 виключно на підставі офіційного листа самого Комунального закладу від 20.12.2024 № 01/35-535 та внутрішніх наказів директора про тривалість опалювальних сезонів. З розрахунку повністю виключено літні місяці, коли котли не працювали. Факт усунення порушення зафіксовано під час огляду 12.12.2024 за заявою самого директора ОСОБА_1 після переходу котельні на нову партію вугілля від ТОВ «ТД «Вугілля Дон Прайм». Це повністю спростовує тезу про "штучне накручування" чи умисне збільшення суми збитків з боку держави.
Наявність цивільного позову у кримінальному провадженні № 322/1452/25 проти фізичної особи заступника директора Таращик В.Г. не виключає деліктної відповідальності самого Комунального закладу в господарському процесі. Фізична особа притягається до кримінальної відповідальності за службову недбалість (ст. 367 КК України), тоді як майнову цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану навколишньому середовищу діяльністю об`єкта, що чинить шкідливий вплив, несе безпосередньо юридична особа власник або користувач цього джерела забруднення (ст. 1166 ЦК України). 
Зважаючи на викладене, у діях відповідача наявні всі чотири елементи складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка щодо перевищення лімітів Дозволу, завдана шкода атмосферному повітрю, прямий причинно-наслідковий зв`язок та презумпція вини правопорушника, яку відповідач не спростував).
Господарський суд Запорізької області повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надав належну правову оцінку доводам сторін та ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті позовних вимог, а тому рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і скасуванню не підлягає.
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт.
За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі повного задоволення позову на відповідача.
Оскільки позовні вимоги прокурора в інтересах держави задоволені в повному обсязі, місцевий господарський суд дійшов абсолютно правильного висновку, що покладення на сторону позивача чи прокурора витрат відповідача на професійну правничу допомогу суперечить імперативним вимогам ст. 129 ГПК України. Жодних обґрунтованих доводів чи доказів, які б спростовували цей висновок, апелянт у скарзі не навів.
Відтак, колегія суддів вважає, що додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і скасуванню не підлягає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, Центральний апеляційний господарський суд встановив, що доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваних рішенні та додатковому рішенні. 
У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 та додаткове рішення від 19.03.2026 у справі №908/2524/25, за наведених скаржниками доводів та в межах апеляційних скарг.

Судові витрати

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати скаржника зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за останнім.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні апеляційної скарги Комунального закладу “Новомиколаївський навчально-реабілітаційний центр “Паросток” імені В.А. Польського” Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 та додаткове рішення від 19.03.2026 у справі №908/2524/25 відмовити. 
Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у справі № 908/2524/25 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 08.06.2026.

Головуючий cуддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрейчук 

Суддя Г.В. Левшина