ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/3520/25	
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б., 
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від позивача: Вощепинець А.І.;
від відповідача: не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Тартаків-Агро” б/н від 20.02.2026,
на рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026, суддя Коссак С.М., м. Львів, повний текст рішення складено 02.02.2026
у справі № 914/3520/25
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Львівська теплоенергетична компанія”, м. Львів
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “Тартаків-Агро”, с. Копитів, Сокальський р-н, Львівська обл.
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
Товариство з обмеженою відповідальністю “Львівська теплоенергетична компанія” звернулась до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю “Тартаків-Агро” про стягнення 1 803 700,00 грн. заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 08-09/20 від 08.09.2020, укладеним між ТОВ «Тартаків-Агро» та ТОВ «Львівська теплоенергетична компанія» за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Тартаків-Агро» зобов`язалось передати у власність товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська теплоенергетична компанія» товар: дрібну рогату худобу (живі племінні вівці романівської породи) у кількості 250 шт. Позивач посилається на те, що ним було здійснено попередню оплату повної вартості товару в сумі 3 825 000,00 грн, тоді як відповідач не виконав свого обов`язку щодо передачі товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Водночас позивач зазначає про наявність у відповідача зустрічної однорідної вимоги до нього у розмірі 2 021 299,83 грн, строк виконання якої настав, у зв`язку з чим заявлені до стягнення вимоги визначено з урахуванням часткового зарахування зустрічних однорідних вимог та становлять 1 803 700,17 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Тартаків-Агро» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська теплоенергетична компанія» грошові кошти у розмірі 1 803 700,17 грн та 27 055,50 грн судового збору.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, здійснивши попередню оплату вартості товару в повному обсязі, тоді як відповідач у встановлений договором строк товар не поставив, а отримані кошти не повернув, чим порушив умови договору та вимоги цивільного законодавства. Суд виходив із того, що відповідно до частини другої статті 693 ЦК України у разі непередання продавцем товару, за який внесено попередню оплату, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому суд врахував, що відповідач не заперечував наявності зустрічної однорідної вимоги до позивача у розмірі 2 021 299,83 грн, а позивач, маючи намір провести часткове зарахування зустрічних вимог, заявив до стягнення лише різницю між сумою попередньої оплати та сумою зустрічної вимоги, а саме 1 803 700,17 грн. Оскільки відповідач не спростував доводів позивача та не надав доказів виконання своїх зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
20.02.2026 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Тартаків-Агро» б/н від 20.02.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 у справі №914/3520/25.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Договір № 08-09/20 від 08.09.2020 на суму 3 825 000,00 грн. був укладений генеральним директором з перевищенням повноважень, визначених Статутом ТОВ «Тартаків-Агро», без рішення загальних зборів учасників, яке було обов`язковим для укладення значного правочину. Апелянт посилається на пп. 14 п. 13.4, пп. 14.10.1 п.14.1 та п. 15.2 Статуту ТОВ «Тартаків-Агро», затвердженого протоколом № 1 від 07.07.2020, а також на ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та ст. 241 ЦК України. Також апелянт зазначає, що ТОВ «Львівська теплоенергетична компанія» було обізнане про існування таких обмежень, оскільки генеральний директор відповідача одночасно був співзасновником позивача, а тому знав про встановлений статутом порядок погодження значних правочинів. 
Крім того, апелянт вважає Договір № 08-09/20 від 08.09.2020 фіктивним правочином у розумінні ст. 234 ЦК України, оскільки сторони не мали наміру здійснювати реальну поставку овець, а кошти фактично використовувались як фінансування діяльності ТОВ «Тартаків-Агро». На підтвердження цього апелянт посилається на Протокол № 1/2025 позачергових загальних зборів учасників та дирекції ТОВ «Тартаків-Агро» від 22.02.2025, у якому зазначено про відсутність фактичних поставок товару. 
Додатково апелянт посилається на порушення судом першої інстанції принципу змагальності та права на ефективний захист, оскільки суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача у щорічній відпустці, що позбавило відповідача можливості належним чином підготуватися до розгляду справи, подати докази та викласти свою правову позицію. 
У зв`язку з наведеним апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
25.03.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Тартаків-Агро» -залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 - без змін.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026 справу №914/3520/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Тартаків-Агро» б/н від 20.02.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 у справі №914/3520/25 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Тартаків-Агро» б/н від 20.02.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 у справі №914/3520/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 справу №914/3520/25 призначено на 13.05.2026.
У зв`язку із відпусткою головуючого судді Бойко С.М. з 13.05.2026 по 14.05.2026 включно, розгляд вищевказаної справи 13.05.2026 не відбувся.
Ухвалою від 15.05.2026 справу №914/3520/25 призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.05.2026.
У судове засідання 27.05.2026 з`явився представник позивача, відповідач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
27.05.2026 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 розгляд справи №914/3520/25 відкладено на 01.07.2026.
Ухвалою від 03.06.2026 частково задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська теплоенергетична компанія» про забезпечення позову у справі №914/3520/25. Зміст забезпечення відображено у відповідній ухвалі.
В судове засідання 01.07.2026 з`явився представник позивача, відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції, у зв`язку з чим суд визнав його неявку як без поважних причин. 
У клопотанні представника відповідача про повторне відкладення слухання справи, суд відмовив, оскільки суперечить вимогам норм процесуального норм права, окрім того його неявка повторна обумовлена суб`єктивним фактором та обставини, на які покликається адвокат Рабінович М.П. не є об`єктивними. 
Суд поставив на обговорення клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи від 25.05.2026 та про зупинення провадження у справі від 09.03.2026, за результатами розгляду яких протокольною ухвалою відмовлено в їх задоволенні, оскільки не відносяться до предмета та підстав позову.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 оскаржується відповідачем в повному обсязі.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача, дійшов висновку про залишення їх без задоволення з таких підстав
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення 1 803 700,17 грн заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем обов`язку передати оплачений товар за договором купівлі-продажу № 08-09/20 від 08.09.2020.
Як встановлено судами, 08 вересня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Тартаків-Агро» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська теплоенергетична компанія» (покупець) укладено Договір № 08-09/20 купівлі-продажу, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Тартаків-Агро» зобов`язалось передати у власність товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська теплоенергетична компанія» товар: дрібну рогату худобу (живі племінні вівці романівської породи) у кількості 250 шт.
Відповідно до п. 5.2. Договору, оплату за товар покупець проводить частинами в межах його загальної вартості, яка становить 3 825 000,00 грн. (п.3.3. Договору).
На виконання умов Договору у вересні 2020 року позивач здійснив попередню оплату усієї вартості товару, а саме:
- 826 200,00 грн., відповідно до платіжного доручення №2665 від 09.09.2020; 
- 1 499 400,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 2670 від 11.09.2020; 
- 1 499 400,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 2674 від 16.09.2020.
Відповідно до п. 4.1 Договору, товар визначений у цьому договорі має бути переданий продавцем покупцю у період з 10.01.2021 по 10.03.2021. Конкретна дата поставки в межах цього періоду узгоджується сторонами додатково.
Відповідно до п.4.3. Договору, підтвердженням того, що продавцем виконані умови Договору, є накладна на товар, підписана позивачем і відповідачем.
У матеріалах справи відсутні докази поставки товару відповідачем, зокрема накладних на товар.
Відповідно до п. 7.4 Договору, продавець, у випадку непоставки товару у встановлений договором строк, зобов`язаний повернути покупцю сплачені ним кошти протягом 7-ми календарних днів за днем настання строку останньої поставки.
Строк поставки товару відповідно до умов Договору сплив 10.03.2021. Оскільки станом на зазначену дату відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару не виконав, на нього, відповідно до п. 7.4 Договору, покладався обов`язок у строк до 18.03.2021 повернути позивачу грошові кошти у сумі 3 825 000,00 грн, сплачені останнім як повна попередня оплата за товар на підставі платіжних доручень № 2665 від 09.09.2020, № 2670 від 11.09.2020 та № 2674 від 16.09.2020 із призначенням платежу: «авансова оплата за племінні вівці згідно Договору купівлі-продажу №08-09/20 від 08.09.2020». Проте зазначений обов`язок відповідачем виконаний не був, сплачені позивачем грошові кошти не повернуті. Докази повернення коштів у матеріалах справи відсутні.
28.03.2025 позивач поштовим відправленням № 7900500172165 направив відповідачу письмову вимогу за вих. № 1/03 від 27.03.2025 про повернення сплачених грошових коштів, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» та описом вкладення до цінного листа. Зазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення. Відповідно до інформації про відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта», вимогу вручено відповідачу 14.04.2025.
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача з повернення позивачу попередньої повної оплати за товар, поставка якого не відбулася, становить 3 825 000,00 грн.
Водночас відповідач визнає наявність зустрічної однорідної грошової вимоги до позивача, строк виконання якої настав, у розмірі 2 021 299,83 грн. З огляду на це позивач просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати за товар у розмірі 1 803 700,17 грн, що становить різницю між сумою заборгованості відповідача та сумою визнаної ним зустрічної однорідної вимоги.
Предметом доказування є встановлення факту неналежного виконання умов договору щодо стягнення коштів за неотриманий товар. 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
За умовами ст.525 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Як встановлено судами вище та підтверджується матеріалами справи, позивач виконав свій обов`язок щодо здійснення попередньої оплати товару в повному обсязі, тоді як відповідач у визначений договором строк товар не поставив, у зв`язку з чим між сторонами виник спір щодо повернення суми попередньої оплати.
В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки поставка товару не відбулась, відповідач, на виконання п. 7.4. Договору, зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти у сумі 3 825 000,00 грн., сплачені позивачем в якості повної попередньої оплати за товар платіжними дорученнями: №2665 від 09.09.2020, №2670 від 11.09.2020 та № 2674 від 16.09.2020 з призначенням платежу – авансова оплата за племінні вівці згідно Договору купівлі-продажу №08-09/20 від 08.09.2020. Доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 3 825 000,00 грн матеріали справи не містять, а відповідачем таких доказів не надано.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Зі змісту зазначеної норми можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 05.06.2018 року у справі №904/8972/17.
Як правильно встановив суд першої інстанції, у відповідача існувала зустрічна однорідна вимога до позивача у сумі 2 021 299,83 грн, строк виконання якої настав, у зв`язку з чим позивач, врахувавши зазначені обставини, звернувся до суду з вимогою про стягнення лише частини сплаченої попередньої оплати у розмірі 1 803 700,17 грн.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 803 700,17 грн є доведеними належними доказами, відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають задоволенню. 
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що Договір № 08-09/20 від 08.09.2020 був укладений генеральним директором ТОВ «Тартаків-Агро» з перевищенням повноважень, а отже не створює для товариства правових наслідків.
Відповідно до статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції Договір № 08-09/20 був чинним, питання щодо його недійсності не було предметом розгляду у цій справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив із його дійсності та обов`язковості для сторін. 
Як правильно зазначено у відзиві на апеляційну скаргу, позов про визнання договору недійсним подано відповідачем лише після ухвалення рішення суду першої інстанції, що саме по собі не впливає на чинність правочину та не є підставою для перегляду правильності висновків суду у цій справі.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про фіктивність договору, з підстав того, що діє презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом враховано, що сам факт повного виконання позивачем свого обов`язку щодо перерахування відповідачу 3 825 000,00 грн. попередньої оплати свідчить про волю сторін на реальне виконання правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), постановах Верховного Суду: від 28 лютого 2018 року у справі № 909/330/16, від 01 листопада 2018 року у справі № 910/18436/16, від 13 березня 2019 року у справі № 757/12646/16, від 31 березня 2021 року у справі № 201/2832/19, від 13 квітня 2022 року в справі № 757/62043/18-ц (провадження № 61-13227св21) та інших. 
Твердження апелянта про те, що перераховані кошти фактично були інвестиціями у діяльність товариства, є виключно припущеннями та не підтверджені жодним належним доказом. Натомість у матеріалах справи наявні договір, платіжні доручення про перерахування коштів, а також встановлено відсутність поставки товару у визначений договором строк. Ці обставини були належним чином встановлені судом першої інстанції та не спростовані апелянтом на підставі належних та допустимих доказів.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції принципу змагальності також є безпідставними. Як встановлено матеріалами справи, провадження було відкрито ще 20.11.2025, підготовче провадження тривало майже два місяці, протягом яких відповідач не подав відзиву, не скористався правом подати докази, двічі не забезпечив явку представника до суду та не повідомив про поважні причини своєї неявки. Лише безпосередньо перед судовим засіданням по суті спору відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи з підстав перебування адвоката у відпустці. При цьому договір про надання правничої допомоги був укладений ще 14.07.2025, а всі процесуальні документи направлялися сторонам через систему «Електронний суд», що забезпечувало відповідачу можливість своєчасно реалізувати свої процесуальні права. За таких обставин саме процесуальна бездіяльність відповідача, а не дії суду, призвела до неподання ним відзиву та доказів у встановлений законом строк. 
Отже суд першої інстанції правомірно застосував положення частини дев`ятої статті 165 ГПК України та вирішив спір за наявними матеріалами справи.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо необхідності дослідження нових доказів, поданих лише на стадії апеляційного перегляду.
Відповідно до частини третьої статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються лише у виняткових випадках за умови доведення неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи. Як правильно зазначено у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач не навів жодної об`єктивної причини неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, а його посилання виключно на відсутність представника у судовому засіданні не відповідає вимогам процесуального закону. Тому підстави для прийняття нових доказів судом апеляційної інстанції відсутні.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, ґрунтуються на припущеннях та доказах, які не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, а тому не дають підстав для скасування законного й обґрунтованого рішення суду першої інстанції. 
Натомість заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, узгоджуються з фактичними обставинами справи та підтверджуються належними і допустимими доказами.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 у справі №914/3520/25 підлягає залишенню без змін.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Тартаків-Агро” б/н від 20.02.2026 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 у справі №914/3520/25 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги залишити за апелянтом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2026.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.