ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/473/26		
Провадження № 22-ц/821/903/26, № 22-ц/821/902/26		
Категорія: 351000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І., 
суддів: Новікова О. М., Фетісової Т. Д.,
секретаря: Дмитренко В. В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК «Літак»,
представник відповідача – адвокат Осадчий Олег Васильович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2026 року та на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК «Літак» про припинення бездіяльності, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСББ «ЖК «Літак» про припинення бездіяльності.
Свої вимоги мотивував тим, що 29.09.2025 він намагався звернутися до голови ОСББ «ЖК «Літак» із заявою про встановлення на території ОСББ, за адресою: м. Черкаси, пр. Перемоги, 10, Державного Прапору України з метою патріотичного виховання молоді. Але поведінка голови ОСББ є зухвалою і виразилася в ухиленні реєстрації заяви позивача та приниженню його як учасника бойових дій та ігнорування Закону України «Про звернення громадян».
30.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Черкаській області для зобов`язання голови ОСББ здійснити реєстрацію заяви позивача і лише після цього заява була зареєстрована та розглянута відповідачем.
03.11.2025 головою ОСББ була надана формальна відповідь на заяву позивача, але питання встановлення Державного Прапору України з метою патріотичного виховання молоді не вирішено.
У зв`язку з вищевикладеним просив суд визнати протиправними дії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ЖК «Літак», в особі голови правління Карачун Л., щодо ігнорування встановлення Державного Прапору на території ОСББ ЖК «Літак» за адресою: м. Черкаси, проспект Перемоги, 10; зобов`язати ОСББ «ЖК «Літак», в особі голови правління Карачун Л., здійснити встановлення Державного Прапору України на території ОСББ «ЖК «Літак» за адресою: м. Черкаси, проспект Перемоги, 10.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.02.2026 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК «Літак» слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2026 стягнуто із ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК «Літак» витрати на правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

Не погоджуючись з рішенням суду від 10.02.2026 та додатковим рішенням від 02.03.2026, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.02.2026 та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2026 – скасувати.
Зазначає, що він 29.09.2025 намагався звернутися до голови ОСББ «ЖК «Літак» Карачун Л. із заявою, в якій запропонував для патріотичного виховання молоді, встановити Державний Прапор України на території або будинку АДРЕСА_1 , обслуговування якого здійснює ОСББ «ЖК «Літак». Але вказану заяву учасника бойових дій, донора ОСОБА_1 , голова ОСББ ОСОБА_2 відмовилася реєструвати, що є порушенням Закону України «Про звернення громадян».
У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Черкаській області для зобов`язання голови ОСББ здійснити реєстрацію заяви позивача і лише після цього заява була зареєстрована та розглянута відповідачем.
Головою ОСББ «ЖК «Літак» Карачун Л. було направлено ОСОБА_1 повідомлення в якому, зокрема, зазначено, що «…моя заява від 29.09.2025 була розглянута на засіданні правління, яке відбулося 28 жовтня (вівторок) о 19 годині 30 хвилин та було прийнято рішення, що Державний Прапор України встановити на видному місці на самому будинку, тобто на фасаді 1 під`їзду біля інформаційної таблички та дотримуватися правил щодо його користування як державної символіки та за розпорядженням влади…».
Станом на 12.01.2026 голова ОСББ «ЖК «Літак» Карачун Л. не виконала рішення правління від 28.10.2025 щодо встановлення Державного Прапору України на території, обслуговування якого здійснює ОСББ «ЖК «Літак», у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду про припинення такої бездіяльності.
Відповідачем був направлений відзив на позовну заяву, в якому наявні ознаки дій, в яких вбачаються антиукраїнська позиція та колабораційні погляди відповідача та його представника, у зв`язку з чим 10.02.2026 ОСОБА_1 подав клопотання до суду про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, представника ІНФОРМАЦІЯ_1 та представника Управління Служби безпеки України в Черкаській області.
Проте, вказане клопотання суддею Соснівського районного суду м. Черкаси не розглянуто, що підтверджується витягом з ЄРДР від 06.03.2026.
10.02.2026 суддею Соснівського районного суду м. Черкаси було ухвалено рішення по справі, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, без врахування наявних матеріалів справи, розгляд справи тривав лише 24 календарні дні.
Щодо оскарження додаткового рішення від 02.03.2026, скаржник зазначає наступне.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу їх, учасник повинен подати детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Звертає увагу, що розгляд справи здійснювався без виклику сторін, тривав 24 дні, відповідачем підготовлений один документ, а саме, відзив на позовну заяву, який був поданий через систему «Електронний суд».
Крім того, під час розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 було подано два клопотання, проте суддя Соснівського районного суду м. Черкаси також їх не розглянув.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 29.09.2025, адресована голові правління ОСББ «ЖК «Літак», в якій останній з метою патріотичного виховання молоді, просив встановити на території ОСББ Державний Прапор України.
Відповідно до листа Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області від 15.10.2025, у межах здійснення парламентського контролю та за інформацією, наданою головою ОСББ «ЖК «Літак», встановлено, що 14.10.2025 заява позивача розглянута та підготовлена відповідь, яка зареєстрована в журналі вихідних документів ОСББ за № 57 від 14.10.2025. Таким чином, за результатами вжитих заходів право позивача на звернення та отримання відповіді було поновлено.
Згідно листа ОСББ «ЖК «Літак» від 03.11.2025 № 61 заява позивача від 29.09.2025 розглянута на засіданні правління, яке відбулося 28.10.2025, та прийнято рішення, що Державний Прапор України встановити на видному місці на будинку, тобто фасаді 1 під`їзду біля інформаційної таблички та дотримуватися правил щодо його використання як державної символіки та за розпорядженням органів влади.
Як вбачається з протоколу установчих зборів ОСББ № 10 по пр. Перемоги в м. Черкаси від 25.05.2024, створено ОСББ по АДРЕСА_1 та затверджено його найменування ОСББ «ЖК «Літак».
Відповідно до Статуту ОСББ, затвердженого установчими зборами від 25.05.2024, ОСББ створено власниками квартир та нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_2 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Об`єднання у своїй діяльності користується правами, визначеними ст. ст. 16, 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», та має обов`язки, передбачені ст. 18 цього Закону.
Метою створення ОСББ є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Завданням та предметом діяльності Об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
27.04.2026 представник ОСББ «ЖК «Літак» - адвокат Осадчий О. В. направив до суду через систему «Електронний суд» заяву, в якій просив розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.02.2026 та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2026 проводити без участі представника ОСББ «ЖК «Літак» та адвоката Осадчого О. В. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує в повному обсязі, просив рішення від 10.02.2026 та додаткове рішення від 02.03.2026 – залишити без змін.
ОСОБА_1 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було заявлено клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог представника Управління Служби безпеки України в Черкаській області, представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (без конкретизації на стороні позивача або відповідача).
Згідно ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
За загальним правилом визначеним ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Статтею 365 ЦПК України, яка регламентує підготовку розгляду справи судом апеляційної інстанції передбачено, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, зокрема з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
ОСОБА_1 в якості підстав залучення до участі у даній справі на стадії апеляційного перегляду третіх осіб, а саме представника Управління Служби безпеки України в Черкаській області, представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (без конкретизації на стороні позивача або відповідача), вказано направлення 02.02.2026 відповідачем відзиву на його позовну заяву, в якому наявні ознаки дій, в яких вбачається антиукраїнська позиція та колабораційні погляди відповідача та представника відповідача – адвоката Осадчого О. В.
Враховуючи характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює, підстави наведені ОСОБА_1 , за яких належить залучити до участі у справі третіх осіб на стадії апеляційного перегляду, при цьому без зазначення на стороні позивача або відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні даного клопотання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідають.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 зазначила, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 зазначила, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.
Верховний Суд у постанові від 28.001.2021 у справі № 908/1833/19 зазначив, що вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.
У постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18 зазначено, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Позивач, звертаючись з позовом, зазначив, що метою зобов`язання відповідача встановити Державний Прапор України на території ОСББ є патріотичне виховання молоді.
Статтею 20 Конституції України визначено, що Державний Прапор України - стяг із двох рівновеликих горизонтальних смуг синього і жовтого кольорів.
У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, зокрема, порядок використання і захисту державних символів.
Національні символи – це свідчення високого духу народу, його історичних прагнень, унікальності; своєрідний генетичний код нації. Вони покликані послужити надійною основою формування громадянських рис особистості, її патріотизму, національної свідомості, активної життєвої позиції. Метою використання державних символів є формування почуття свідомого громадянина України, здатного захищати її незалежність, готового взяти на себе відповідальність за добробут і безпеку своєї родини, народу.
Державні символи уособлюють національний суверенітет, верховенство і незалежність влади в країні, символізують українську державність і конституційні цінності, є показником самосвідомості, бо формуються у процесі її історичного розвитку. Вони висловлюють певну повагу Українського народу до своєї держави, здатність сприяти патріотичному вихованню громадян України. Серед державних символів України особливе місце посідає Державний Прапор (стаття 20 Конституції України). Обов`язок кожного громадянина України шанувати державні символи закріплений у статті 65 Основного Закону.
Указом Президента України «Про Державний Протокол та Церемоніал України» визначено порядок розміщення Державного Прапора під час прийому в Україні глав іноземних держав, глав парламентів, глав урядів, міністрів закордонних справ, інших високопосадовців, представників іноземних держав. Та єдиного законодавчого акта, який би не тільки визначав поняття Державного Прапора, а й регламентував порядок його використання на теренах України органами державної влади та місцевого самоврядування, громадянами, немає.
Відсутність законодавчих актів щодо порядку використання Державного Прапора України компенсується нормами іншої юридичної сили.
Частиною 9 ст. 10 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.
Згідно ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Статтею 2 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що цей Закон регулює: порядок створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань, асоціацій; відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні; відносини між об`єднаннями та асоціаціями; відносини між об`єднаннями, асоціаціями і органами державної влади та органами місцевого самоврядування; відносини між об`єднаннями і господарюючими суб`єктами (ст. 2 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).
У відповідності до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.
Права та обов`язки об`єднання визначені статтями 16-18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Законодавство України не містить прямого безальтернативного обов`язку для ОСББ встановлювати Державний прапор на кожному житловому будинку. Водночас закон передбачає право громадян на використання державних символів.
Згідно із законодавством про державні символи, Державний Прапор України може встановлюватися на фасадах будинків або підніматися на щоглі. Це не є адміністративною вимогою до житлових будинків, на відміну від адміністративних будівель органів влади чи комунальних підприємств.
Оскільки фасад та спільне майно багатоквартирного будинку належать співвласникам, рішення про розміщення прапора приймається виключно Загальними зборами співвласників ОСББ відповідно до норм Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Отже, чинне законодавство України не зобов`язує юридичних осіб приватного права та співвласників майна встановлювати Державний Прапор України на належному їм приміщенні.
У матеріалах справи відсутнє рішення Загальних зборів співвласників ОСББ «ЖК «Літак» про розміщення Державного Прапора України на багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 .
Також в матеріалах справи відсутні докази, що позивач є представником молоді як осередку суспільства громадян України, адже він не є представником громадської організації, створеної молоддю України, не може вирішувати питання молоді без відповідних повноважень.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що у позовній заяві не зазначено, у чому полягає порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів саме позивача.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Разом з тим, суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що патріотичне виховання молоді в умовах сьогодення, коли Держава Україна боронить свою незалежність проти країни агресора, є нагальним питанням.
Провідну роль у цьому питанні відіграє Держава Україна.
Зокрема, спільним Наказом Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту, Міністерства освіти і науки України, Міністерства оборони України, Міністерства культури і туризму України № 3754/981/538/49 від 27.10.2009 затверджена Концепція національно-патріотичного виховання молоді.
Відповідно до цієї Концепції головною домінантою національно-патріотичного виховання молоді є формування у особистості ціннісного ставлення до навколишньої дійсності та самої себе, активної за формою та моральної, за змістом, життєвої позиції.
Мета Концепції національно-патріотичного виховання полягає у створенні методологічних засад для системної і цілеспрямованої діяльності органів державної влади і громадськості щодо виховання молодої людини - патріота України, готового самовіддано розбудовувати її як суверенну, демократичну, правову і соціальну державу, виявляти національну гідність, знати і цивілізовано відстоювати свої громадянські права та виконувати обов`язки, сприяти громадянському миру і злагоді в суспільстві, бути конкурентоспроможним, успішно самореалізуватися в соціумі як громадянин, сім`янин, професіонал, носій української національної культури.
Національно-патріотичне виховання є складовою загального виховного процесу підростаючого покоління, головною метою якого є набуття молодими громадянами 14-35 річного віку соціального досвіду, готовності до виконання громадянських і конституційних обов`язків, успадкування духовних надбань українського народу, досягнення високої культури взаємин, формування особистісних рис громадянина Української держави, фізичної досконалості, моральної, художньо-естетичної, інтелектуальної, правової, трудової, екологічної культури.
Здійснення системного національно-патріотичного виховання є однією з головних складових національної безпеки України.
Наказом Міністерства освіти і науки України № 527 від 06.06.2022 затверджена Концепція національно-патріотичного виховання в системі освіти України, згідно з якою національно-патріотичне виховання дітей та молоді - це комплексна, системна і цілеспрямована діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, закладів освіти, сім`ї, громадських об`єднань та благодійних організацій, релігійних організацій та інших інститутів щодо формування у молодого покоління високої патріотичної свідомості, почуття вірності, любові до Батьківщини, турботи про благо свого народу, готовності до виконання громадянського і конституційного обов`язку із захисту національних інтересів, цілісності, незалежності України, сприяння становленню її як правової, демократичної, соціальної держави. Найважливішим пріоритетом національно-патріотичного виховання є формування ціннісного ставлення особистості до українського народу, Батьківщини, держави, нації.
У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що провідна роль у національно-патріотичному вихованні молоді відповідно до чинного законодавства України покладається на органи державної влади та заклади освіти, до яких не відноситься відповідач, оскільки його права та обов`язки як суб`єкта господарювання регламентовані Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Таким чином, оскільки обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення.
До апеляційної скарги скаржником долучено нові докази, проте апеляційна скарга не містить вмотивованого клопотання про їх долучення на стадії апеляційного перегляду. 
Водночас, ОСОБА_1 до апеляційного суду подано клопотання про долучення нових доказів, яке він підтримав під час судового засідання та просив прийняти наступні докази зображення вайбер фототаблиці: прапору на будинку, який був пошкоджений шахедами 14.04.2026 1, прапору на будинку, який був пошкоджений шахедами 14.04.2026 2, прапору на будинку, який був пошкоджений шахедами 14.04.2026 у Львові; зображення вайбер фототаблиці: загибелі судді ОСОБА_3 , загибелі судді Нагорного А. О.; протокол затвердження правління 1, 2, 3, 4, 5, 6 (протокол установчих зборів ОСББ № 10 по просп. Перемоги в м. Черкаси 25.05.2024); витяг з декларації Полтавця (члена правління ОСББ ЖК «Літак»); витяг з реєстру судових рішень по Джумаєву (члена правління ОСББ ЖК «Літак»).Неможливість їх подання до суду першої інстанції, зокрема, мотивував часом їх отримання.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний судзазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Учасники справи зобов`язані подавати всі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.
Апеляційний судзвернув увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). 
Враховуючи норми приведеного законодавства, аналізуючи зміст клопотання та долучені скаржником докази, вмотивованість їх долучення у спірних правовідносинах на стадії апеляційного перегляду, мотиви не можливості їх подачі до суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, так як вони не стосуються безпосереднього предмета спору, здобуті після ухвалення судового рішення, а поважності підстав не подання протоколу установчих зборів ОСББ № 10 по просп. Перемоги в м. Черкаси від 25.05.2024 в суді першої інстанції не наведено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.
Щодо оскарження додаткового рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2026, колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що з огляду на обставини справи та на те, що справа є нетиповою, розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу в даному випадку є співмірним із виконаними адвокатом роботами (послугами), не є завищеним для даної категорії справ.
При цьому, суд, врахувавши заперечення позивача, вважав за можливе зменшити розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до 3000 грн.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.
Подаючи відзив на позовну заяву, представникОСББ «ЖК «Літак» - адвокат Осадчий О. В., у відповідності до вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України, зазначив, що відповідач планує понести судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн.
Судові витрати згідно зі ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі наданих послуг від 17.02.2026 та додаткова угода № 5 до договору про надання правничої допомоги від 02.02.2026, договір № 1/02/01/25 про надання правової допомоги від 02.01.2025 та додаткову угоду № 4 від 02.01.2026 до указаного договору.
Згідно із п. 1 додаткової угоди № 4 від 02.01.2026 сторони продовжили строк дії договору до 02.01.2027.
Відповідно до додаткової угоди № 5 від 02.02.2026 адвокат надав відповідачу наступні послуги: проведення консультації, написання відзиву у справі № 712/473/26 та повний супровід справи у суді першої інстанції. Сума гонорару 4000 грн.
Як вбачається з акту приймання-передачі послуг від 17.02.2026, відповідачу з боку адвоката надані послуги, які складаються з ознайомлення з позовною заявою та додатками до неї, складання і подання до суду відзиву. Сума гонорару становить 4000 грн.
Вказані послуги сплачені 19.02.2026, що підтверджується випискою по рахунку АТ «Універсал Банк».
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про стягнення з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, оскільки такий розмір буде пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі додаткове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Клопотання ОСОБА_1 про витребування у відповідача копію договору № 1/02/01/25 щодо надання правової допомоги від 02.01.2025 не підлягає до задоволення, оскільки в матеріалах справи наявна копія договору № 1/02/01/25 щодо надання правової допомоги від 02.01.2025 (а.с. 88).
Твердження ОСОБА_1 , що суд першої інстанції не розглянув його клопотання, подані через систему «Електронний суд» 09.02.2026 та 10.02.2026, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані клопотання були подані після ухвалення рішення по суті, що підтверджується матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного додаткового судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди сторони позивача із висновками суду.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК «Літак» про припинення бездіяльності – залишити без змін.
Додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 травня 2026 року.

Головуючий     Л. І. Василенко

 Судді:          О. М. Новіков

Т. Л. Фетісова