ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 686/18710/14
провадження № 61-14032св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб?єкт оскарження - державний виконавець Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчан Аліна Олегівна,
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника 
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст заявлених вимог

28 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що відповідно до виконавчого листа № 686/18710/14-ц від 26 вересня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнено аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 02 вересня 2014 року та до повноліття дитини.

Виконавче провадження здійснюється Теофіпольським відділом державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Теофіпольський ВДВС).

Заявник указував, що 30 квітня 2025 року державний виконавець Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 провела розрахунок заборгованості та винесла повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників і цього ж дня прийняла такі постанови: про арешт коштів боржника; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

ОСОБА_1 не погодився із зазначеними постановами та зауважив, що державний виконавець порушила частину дев`яту статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що станом на 30 квітня 2025 року 
у боржника немає заборгованості зі сплати аліментів, натомість наявна значна переплата, яка згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів 
за квітень 2025 року, станом на 30 вересня 2024 року становила 53 771,20 грн.

Державний виконавець із жовтня 2024 року переплату в сумі 53 771,20 грн не зарахував у рахунок наступних періодів та обліковує як переплату станом на 
30 вересня 2024 року.

У скарзі зазначено, що про винесення спірних постанов ОСОБА_1 дізнався 03 травня 2025 року, скарга на дії державного виконавця подала 13 травня 
2025 року, тобто в межах 10 днів з моменту, коли боржник дізнався про порушенні права, однак, враховуючи залишення скарги без розгляду та її повернення з технічних питань, скаржник одразу повторно подав скаргу. Наведене свідчить про те, що намір оскаржити дії ДВС був реалізований вчасно 
і заявник не допустив зловживання строками, що підтверджує добросовісну та активну його позицію і виключає зволікання чи навмисне затягування процесу.

ОСОБА_1 просив: поновити строк на подання скарги; визнати неправомірними дії державного виконавця Мовчан А. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо здійсненого розрахунку суми заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 без урахування надмірно стягнутої суми аліментів в розмірі 53 771,20 грн та внесення відомостей про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників; зобов`язати державного виконавця Мовчан А. О.: здійснити новий розрахунок суми заборгованості з урахуванням надмірно стягненої суми аліментів за попередні періоди в сумі 53 771,20 грн в рахунок оплати розміру аліментів за наступні періоди та виключити відомості про боржника ОСОБА_1 
з Єдиного реєстру боржників; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про арешт коштів боржника 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
16 липня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії державного виконавця. В задоволенні скарги відмовлено.

Поновлюючи ОСОБА_1 строк на подання скарги, суд вважав, що обставини пропуску ним цього строку є поважними, а саме, вчасне подання ним скарги, яка була залишена судом без розгляду та повернута з процесуальних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із відсутності сплати ОСОБА_1 аліментів у межах виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1 за період із жовтня 2024 року до квітня 2025 року, а тому вважав правомірним нарахування йому державним виконавцем Мовчан А. О. заборгованості за цей період та у подальшому винесення державним виконавцем постанов у порядку частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо здійсненого розрахунку суми заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 без урахування надмірно стягненої суми аліментів у розмірі 
53 771,20 грн та внесення відомостей про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

Зобов`язано державного виконавця Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. здійснити розрахунок суми заборгованості з урахуванням надмірно стягненої суми аліментів за попередні періоди в сумі 53 771,20 грн та виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Визнано неправомірною і скасовано постанову державного виконавця Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. від 30 квітня 2025 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державний виконавець, встановивши наявність переплати станом на 01 жовтня 2024 року, неправомірно не врахував її у своєму розрахунку та безпідставно, за наявності надміру сплачених аліментів, нарахував заборгованість боржнику за період з жовтня 2024 року до квітня 2025 року, оскільки зарахування надміру сплачених аліментів в наступні платежі не суперечить вимогам законодавства, заборони на вчинення таких дій не встановлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

04 листопада 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року та залишити в силі ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2025 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що заборгованість, нарахована державним виконавцем, є правомірною, заборгованість зі сплати аліментів існує, оскільки ОСОБА_1 з жовтня 2024 року припинив сплачувати аліменти. Також вказує, що переплати зі сплати аліментів немає. Помилкові висновки апеляційного суду потягли за собою неправильне застосування судом норм матеріального права.

Доводи інших учасників справи

03 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 
2025 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що неврахування надмірно стягнених коштів призводить до штучного формування заборгованості, яка фактично не відповідає реальному стану розрахунків. Дії державного виконавця 
є непослідовними: з одного боку, державний виконавець визнавала наявність переплати, а з іншого - ця заборгованість повністю ігнорувалася при подальших розрахунках, що створювало у боржника обґрунтовані та законні очікування щодо її врахування. Доводи касаційної скарги про відсутність заборгованості, суперечать матеріалам справи та фактичним даним виконавчого провадження. Доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку доказів та встановлених обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Апеляційний суд дав повну, мотивовану оцінку доводам сторін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

20 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи 

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
26 вересня 2014 року, з урахуванням ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2014 року про виправлення описки, 
у справі № 686/18710/14-ц стягнено з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 

30 вересня 2014 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 
02 жовтня 2014 року на виконання вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

03 травня 2024 року винесено постанову про передання виконавчого провадження до Теофіпольського ВДВС.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника 
ОСОБА_1 станом на вересень 2024 року наявна переплата у сумі 
53 771,20 грн.

З жовтня 2024 року ОСОБА_1 припинив сплату аліментів, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, ОСОБА_1 нараховано заборгованість за період з жовтня 2024 року до квітня 2025 року в сумі 17 787,00 грн.

Оскільки розмір заборгованості ОСОБА_1 перевищив сукупну суму аліментів за чотири місяці, державний виконавець Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О. 30 квітня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 внесла відомості про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників, а також винесла постанови: про арешт коштів боржника; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, 
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), 
що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує 
з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (частина перша статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 
02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

З розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Мовчан А. О. 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відомо, що станом на 01 жовтня 
2024 року у боржника ОСОБА_1 наявна сума надміру сплачених аліментів в розмірі 53 771,20 грн. В подальшому, у період з жовтня 2024 року до квітня 2025 року включно, ОСОБА_1 аліменти не сплачував, у зв`язку 
з чим державний виконавець за вказаний період нарахувала заборгованість 
в розмірі 17 787,00 грн.

Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Апеляційний суд встановив, що державний виконавець Теофіпольського ВДВС Мовчан А. О., встановивши наявність переплати ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2024 року, неправомірно не врахувала її у своєму розрахунку та безпідставно, за наявності надміру сплачених аліментів, нарахувала заборгованість боржнику за період з жовтня 2024 року до 
квітня 2025 року.

За таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки зарахування надміру сплачених аліментів в наступні платежі не суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення 
у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки 
у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості, 
а наведені в касаційній скарзі доводи не свідчать про помилковість або необґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції. 

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 
2025 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська