ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026 м. Дніпро Справа № 908/390/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 

на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 (ухвалене суддею Азізбекян Т.А. у м. Запоріжжі, повне рішення складене 15.04.2026) у справі № 908/390/26

за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельної компанії "Акві Буд" (м.Запоріжжя)
про стягнення пені в сумі 42 145 грн 87 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Військова частина НОМЕР_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельної компанії "Акві Буд" (далі по тексту - відповідач) пеню в сумі 42 145 грн 87 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору підряду №368/4 Д від 11.04.2025 в частині повного та своєчасного виконання будівельних робіт, у зв`язку з чим на підставі пункту 13.5. договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 0,1% договірної ціни за кожен день такого прострочення з 01.07.2025 по 14.07.2025 (за 14 днів) у сумі 42 145 грн 87 коп.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі №908/390/26 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення обґрунтовано наступним:
- укладаючи договір підряду, ТОВ Проектно-будівельна компанія "Акві Буд" врахувало відповідні обставини, проте не могло передбачити, що виконання робіт через короткий проміжок часу з моменту укладення договору проходитиме в зоні дії FPV-дронів на оптоволокні, радіокерованих FPV-дронів з підсиленими антенами або ретрансляторами та БПЛА типу "Ланцет" та в умовах загострення воєнної ситуації на Слов`янському напрямку Дніпропетровської області та Покровському напрямку Донецької області, в умовах значної тривалості повітряних тривог, через постійну загрозу ракетних та авіаційних ударів, у несприятливих погодних умовах, а також в умовах дефіциту будівельних матеріалів, які через свою специфічну приналежність виготовляються тільки кількома виробниками на всій території України та дефіциту на ринку праці в умовах мобілізації кваліфікованої робочої сили. Вказані обставини є незалежними від волі та дій відповідача і належать до категорії істотних обставин, які неможливо було передбачити на момент укладення договору, що підтверджується висновком Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026; 
- з метою забезпечення безпеки працівників на будівельному майданчику ТОВ Проектно-будівельної компанії "Акві-Буд" Наказом № 21/3-5/1 від 31.03.2025 затверджено Інструкцію дій на будівельному майданчику під час оголошення сигналу "Повітряна тривога" та у разі виникнення надзвичайної ситуації для працівників ТОВ Проектно-будівельної компанії "Акві-Буд". Стан постійної загрози ракетних та авіаційних ударів унеможливлював безпечну присутність персоналу на об`єктах, використання техніки, проведення земляних та висотних робіт, а також унеможливлював дотримання погоджених графіків виконання будівельних робіт, що об`єктивно не залежить від волі підрядника;
- збільшення кількості і тривалості повітряних тривог, оголошених у Дніпропетровській та Донецькій областях є обставиною непереборної сили, яку було важко передбачити та неможливо уникнути. При цьому на повторну організацію будівельного процесу фактично втрачається щонайменше 1-1,5 години продуктивного часу після кожного сигналу повітряної тривоги, що обумовлено потребою у поверненні працівників до об`єкта, повторному запуску обладнання, налагодженні технологічних процесів, перевірці конструкцій тощо;
- несприятливі погодні умови, такі як значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту, сильні пориви вітру призводили до ускладнення або повного блокування земляних робіт (копання траншей, окопів, підготовки котлованів), неможливості безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, спецтехніки та автотранспорту (обмежена прохідність, ризик перекидання тощо) та зниження якості виконання робіт, що суперечить вимогам технічної документації та державним будівельним нормам, і технічно унеможливили виконання будівельних робіт, передбачених договором підряду, у визначені календарні строки;
- позивач не скористався своїм правом дострокового розірвання договору з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язань відповідачем;
- зазначені вище обставин свідчать про порушення строків завершення будівництва внаслідок обставинами непереборної сили, які не залежали від волі учасників господарських відносин, мали надзвичайний характер і були невідворотними, а також були такими, що унеможливлювали виконання зобов`язань за договором у визначені строки, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які відповідач поніс чи міг понести, та які виникли після укладення цього договору, через що відповідачем було порушено строки завершення будівництва;
- незважаючи на ускладнені умови будівництва, відповідач не припинив виконання зобов`язань щодо будівництва фортифікаційних споруд та завершив його, про що свідчить підписання Актів приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 14.07.2025 та відсутність претензій з боку позивача щодо відповідності якості, обсягів і вартості виконуваних робіт проєктно-кошторисній документації та вимогам нормативних документів. За таких умов застосування штрафних санкцій суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, а тому підстави притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення пені відсутні. 

Не погодившись з вказаним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх. № суду 49883 від 23.04.2026), в якій просить:
- рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у даній справі скасувати; 
- ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельної компанії "Акві Буд" на користь Військової частини НОМЕР_1 неустойку (пеню) у сумі 42 145 грн 87 коп.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- підрядник підписав Договір разом із календарним графіком виконання робіт (Додатком 4) без зауважень та заперечень, протягом строку дії договору претензій замовнику стосовно неузгодженості строків виконання робіт не направляв;
- зобов`язання за Договором виконано замовником належним чином та у повному обсязі, а підрядником допущено порушення вимог пунктів 1.4., 3.1. Договору у частині дотримання строків завершення будівельних робіт - станом на 30.06.2025 будівельні роботи по об`єкту завершено не було;
- доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою. та інформація про внесення сертифікату до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), надана ТПП України. Щодо висновку № 56.01/89 Рівненської Торгово-промислової палати про істотну зміну обставин від 12.03.2026, то такий висновок про істотну зміну обставин мав би місце при розгляді судової справи предметом якої могла бути зміна або розірвання договору, а у даній судовій справі предметом спору є стягнення неустойки у зв`язку з неналежним виконанням умов договору у частині порушення строків його виконання;
- відповідач знав, що повинен власними силами та на власний ризик забезпечити та виконати роботи та повинен був враховувати, що з 24.02.2022 в Україні відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, в Україні оголошено воєнний стан, щодо мобілізації то відповідно до Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 № 65/2022 (зі змінами № 27/2025 від 14.01.2025 , № 236/2025 від 15.04.2025 ) оголошено загальну мобілізацію. Отже, обставини дії воєнного стану та оголошення мобілізації не були для відповідача невідомі;
- відповідач, за наявності висновку Торгово - промислової палати у 2025 році, на час дії договору міг би звернутися до позивача щодо зміни термінів виконання зобов`язань по договору або його розірвання у зв`язку із істотною зміною обставин для відповідача, однак звернень та підтверджуючих документів на адресу позивача направлено не було. При цьому відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, територія вже входила до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії; 
- також скаржник зазначає, що судових справ за договором від 11.04.2025 № 368/4Д про розірвання чи зміни договору не було;
- щодо посилання суду на те, що позивач не скористався своїм правом дострокового розірвання договору з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язань відповідачем, то під час укладення договору позивач враховував свої можливості побудови стійкої лінії оборони та прийняв рішення про укладення договорів підряду для належного виконання завдань поставлених вищим керівництвом, при цьому дострокове розірвання договору є правом, а не обов`язком позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження, вирішено розглянути апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/390/26 у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику та повідомлення учасників справи.

З приводу дотримання прав усіх учасників справи апеляційний господарський суд зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
У частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. В умовах воєнного чи надзвичайного стану у разі знеструмлення електромережі суду чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, суд може вручати особі, яка зареєструвала електронний кабінет, будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, у паперовій формі.
За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. При цьому, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Апеляційним господарським судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а саме: шляхом направлення ухвали суду від 28.04.2026 до їх Електронних кабінетів в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені Довідки про доставку електронного листа, згідно з якими ухвала суду від 28.04.2026 доставлена до Електронних кабінетів всіх учасників справи (позивача та відповідача) - 28.04.2026 після 17 години (з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою 29.04.2026).
Ухвалою суду від 28.04.2026, з урахуванням вимог частини 4 статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано, зокрема, відповідачу подати відзив на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи встановлену судом вище дату отримання ухвали суду, зокрема, відповідачем (29.04.2026), граничним строком для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вихідних днів) було 11.05.2026.
Слід наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій не внесено.
Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення позивачем відзиву на апеляційну скаргу або клопотання до суду поштовим зв`язком.
Отже, станом на дату ухвалення даної постанови строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, з урахуванням строку на поштовий перебіг, закінчився.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційного господарського суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Апеляційний господарський суд приходить до висновку, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу та вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, оскільки згідно з частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи. 
11.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельною компанією "Акві Буд" (далі по тексту - підрядник, відповідач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі по тексту - замовник, позивач) укладено Договір № 368/4 Д на будівництво фортифікаційних споруд (з додатковими угодами до нього) (далі по тексту - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого, у порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати Роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту: "Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 535" (далі - Об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах Договору роботи та оплатити їх вартість.
У пунктах 17.1., 17.2. Договору сторони визначили, що строк дії договору - це час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права і виконувати свої зобов`язання відповідно до договору. Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), але не пізніше ніж до 31.12.2025. У частині оплати - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за договором.
З матеріалів справи вбачається, що невід`ємною частиною договору є:
- додаток № 1 - Договірна ціна;
- додаток № 2 - Завдання на проєктування;
- додаток № 3 - Зобов`язання;
- додаток № 4 - Календарний графік виконання робіт.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів визнання недійсним вказаного Договору сторонами суду не надано.
Судом також встановлено, що у цьому договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками обох сторін, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Пунктом 1.4. Договору визначено, що роботи виконуються за етапами:
- І етап – Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно - геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проєктної документації стадії "Робочий проєкт" (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача Замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору;
- ІІ етап – Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (Додаток 4).
Відповідно до частин 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
У пункті 2.1. Договору сторони погодили, що вартість робіт по Договору визначена за Договірною ціною (Додаток № 1) і складає 3 010 462 грн 00 коп., в тому числі ПДВ - 501 743 грн 67 коп., та є складовою частиною вартості робіт по Об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва Об`єкта.
У подальшому, зокрема, до вказаного пункту Договору сторонами були внесені зміни.
Так, сторонами укладено Додаткову угоду № 1 від 12.06.2025 до Договору на будівництво фортифікаційних споруд № 365/4 Д від 11.04.2025, в якій сторони дійшли згоди щодо зміни вартості робіт у бік зменшення на 42 грн 38 коп., у зв`язку з цим вартість робіт, за договірною ціною, складеною на підставі локальних кошторисів до неї, складає 3 010 419 грн 62 коп.
Також, у зв`язку тим, що будівельні роботи по об`єкту "Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 535" завершено, при цьому фактична вартість будівельних робіт склала 2 864 118 грн 05 коп., Додатковою угодою від 12.11.2025 № 2 зменшено бюджетні зобов`язання (вартість робіт за договором) на 77 027 грн 21 коп., тобто до 2 933 392 грн 41 коп.
Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
У даному випадку, у розділі 3 Договору сторонами були визначені умови щодо строків виконання робіт, зокрема:
- строки виконання робіт за цим Договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) (пункту 3.1. Договору);
- після закінчення виконання робіт Підрядник письмово повідомляє про це Замовника. Датою закінчення робіт за Договором вважається дата підписання Акту готовності Об`єкту до експлуатації, складеного уповноваженими представниками Замовника разом з представниками Підрядника (пункт 3.4. Договору).
Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) встановлений строк завершення будівельних робіт за Договором - 30.06.2025.
Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
У розділі 10 договору сторони погодили умови щодо порядку приймання-передачі робіт, зокрема:
- приймання та передача виконаних робіт здійснюються сторонами поступово у міру завершення виконання видів робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів тощо, шляхом підписання сторонами Акта приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3 (пункт 10.1. Договору);
- Акт приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-23, акт здачі-приймання виконаних проектних робіт та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою №KБ-3 за виконані будівельні роботи оформлюються належним чином підрядником у двох примірниках і надаються для підписання замовнику (пункт 10.2. Договору);
- замовник повинен розглянути та підписати Акт приймання виконаних будівельних робіт за формою № KБ-2в та Довідку про вартість, виконаних будівельних робіт та витрат за формою № KБ-3 протягом 5-ти робочих днів з моменту одержання вказаних документів або письмово мотивувати відмову від прийняття робіт із зазначенням переліку зауважень та/або виявлених недоліків (дефектів) та строків їх усунення, при цьому визначений замовником строк є обов`язковим для підрядника (пункт 10.3. Договору);
- прийняття виконаних робіт здійснюється замовником за умови належного виконання робіт та надання підрядником документів, що підтверджують якість, матеріальних ресурсів, використаних під час виконання робіт (якщо наявність сертифікатів, протоколів, паспортів якості, тощо є обов`язковими згідно з чинним законодавством та іншої документації, щодо таких матеріалів) (пункт 10.4. Договору).
Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідачем був виконаний та переданий позивачу, зокрема, ІІ етап робіт, про що сторонами 14.07.2025 був складений та підписаний Акт приймання виконаних робіт № 1 на суму 2 864 118 грн 05 коп.
Враховуючи викладене, апеляційним господарським судом встановлено, що відповідач виконав роботи на суму 2 864 118 грн 05 коп. із простроченням, а саме: граничним строком завершення робіт було 30.06.2025; роботи виконані - 14.07.2025, отже період прострочення виконання робіт на суму  2 864 118 грн 05 коп. становить з 01.07.2025 по 13.07.2025 (13 днів).
У той же час, у силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає однією із засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
У процесі розгляду даної справи, відповідач не надав суду докази своєчасного виконання ІІ-го етапу робіт (будівельних робіт).
При цьому з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У пункті 13.5. Договору сторони передбачили, що за порушення строків завершення будівництва по договору, підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад 30 днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі 7% вказаної вартості.
Так, на підставі пункту 13.5. Договору, за порушення строків завершення будівництва по Договору, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 42 145 грн 87 коп. пені у розмірі 0,1% Договірної ціни за кожен день такого прострочення за період з 01.07.2025 по 14.07.2025 (за 14 днів), виходячи з суми Договірної ціни 3 010 419 грн 62 коп.
Апеляційним судом здійснено перевірку розрахунку пені, здійсненого позивачем та встановлено, що під час його проведення позивачем було невірно визначено період прострочення, оскільки день завершення робіт та передання їх замовнику (14.07.2025) не входить у період прострочення; останнім днем прострочення є 13.07.2025, а також вартість робіт, з яких допущене таке прострочення (враховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання будівельних робіт за ІІ етапом на суму 2 864 118 грн 05 коп., розрахунок пені має здійснюватися саме з вартості прострочених робіт). 
Так, закріпивши принцип свободи договору у Цивільному кодексі України, законодавець також визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, зокрема, всупереч принципам справедливості, добросовісності, розумності. 
Таким чином, розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.
У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок: "З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.".
Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.
Отже, з огляду на визначений судом період прострочення виконання відповідачем зобов`язання та здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено, що за порушення строків завершення будівництва пеня підлягає нарахуванню у період з 01.07.2025 по 13.07.2025 (13 днів) наступним чином: 2 864 118 грн 05 коп. х 0,1% х 13 = 37 233 грн. 56 коп.
З урахуванням вищевикладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 37 233 грн. 56 коп.
При цьому судом під час ухвалення постанови у даній справі проаналізовано фактичні обставини справи на предмет можливості застосування до них права суду на зменшення розміру штрафних санкцій, за наслідками чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Між тим, суд звертає увагу на:
- особливе значення порушення зобов`язань в умовах воєнного стану, враховуючи специфіку предмета договору (виду робіт) та мети їх виконання, а також негативні наслідки, які могли мати місце у випадку несвоєчасного виконання робіт для збереження життя та здоров`я захисників України, а також обороноздатності країни в цілому;
- відповідність та узгодження розміру штрафних санкцій з наслідками допущеного відповідачем порушення.
Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені у даній справі.
Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань за Договором № 368/4 Д від 11.04.2025 колегія суддів вважає помилковими, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Отже, важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.
Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.
Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).
Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.
Отже, ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16).
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
Форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).
Лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку (постанова Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18).
Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
У постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі № 913/308/23 сформульовано такі загальні правові висновки у правовідносинах, пов`язаних зі встановленням наявності/відсутності форс-мажорних обставин: 1) неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин; 2) перед тим як з`ясовувати правову природу обставин, які перешкодили належному виконанню договору, та їх правових наслідків, суди повинні з`ясувати право сторони посилатися на наявність форс-мажорних обставин; 3) форс-мажор не звільняє сторони договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.
З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по Договору № 368/4 Д від 11.04.2025, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним Договором.
Колегія суддів відзначає, що наведені судом першої інстанції (та відповідачем) обставини - загострення воєнної ситуації на Слов`янському напрямку Дніпропетровської області та Покровському напрямку Донецької області, значна тривалість повітряних тривог, через постійну загрозу ракетних та авіаційних ударів, а також можливість несприятливих погодних умов і дефіцит на ринку праці в умовах мобілізації кваліфікованої робочої сили, - вже існували на дату укладення договору (11.04.2025), отже під час погодження сторонами строків виконання робіт обидві сторони повинні були виходити з вже існуючих обставин воєнного стану, а також враховувати всі можливі ризики, пов`язані з існуванням такого стану.
Враховуючи вказане, на переконання колегії суддів, такі обставини не можуть кваліфікуватися як надзвичайні у розумінні законодавства, адже вони не є новими чи непередбачуваними для сторін, а існували на час укладення договору.
Суд звертає увагу, що обставини, які були відомі сторонам або об`єктивно могли бути передбачені на момент укладення договору, не можуть визнаватися такими, що виникли раптово чи стали наслідком непереборної сили. У такий спосіб відповідні обставини не змінюють істотно баланс прав та обов`язків сторін, а лише відображають ризики, які сторона приймає на себе під час укладення договору.
Більше того, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути відповідальності за порушення строків поставки товару.
При цьому слід зазначити, що Висновок про істотну зміну обставин Рівненської торгово-промислової палати, наданий відповідачем (арк. с. 208-210 в томі 1), не підтверджує наявність підстав для звільнення його від відповідальності, оскільки передбачає лише можливість зміни умов договору у частині строків виконання зобов`язань у зв`язку з істотною зміною обставин, передбачену статтею 652 Цивільного кодексу України, що не являється предметом розгляду у даній справі. 
Крім того, відповідач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи з позивачем договір, усвідомлював, що кінцевою датою виконання робіт за Договором є дата, визначена у Календарному плані до нього, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. Тобто відповідач, уклавши Договір, погодив усі його істотні умови, зокрема, щодо кінцевої дати виконання кожного етапу робіт.
До того ж, відповідно до пункту 4.3.6. Договору підрядник має право ініціювати внесення змін до договору.
Згідно з умовами пункту 4.4. Договору підрядник зобов`язаний, зокрема:
- виконувати, з використанням власних ресурсів та у встановлені строки, всі роботи, обумовлені договором у відповідності із затвердженою проєктно-кошторисною документацією, технічними вимогами, будівельними нормами і правилами та забезпечити завершення робіт і передачу об`єкта за актом у визначений договором строк (пункт 4.4.3. Договору);
- завчасно, у письмовій формі, інформувати замовника про можливе сповільнення або призупинення виконання робіт за незалежних від нього обставин (не менш ніж за 10 днів) (пункт 4.4.16. Договору).
Доказів виконання підрядником (відповідачем) обов`язку щодо повідомлення замовника (позивача) про сповільнення або призупинення виконання робіт за договором матеріали справи не містять; також матеріали справи не містять доказів внесення змін до договору в частині строків виконання робіт (зокрема, щодо їх ІІ етапу).
Пунктом 4.3.7. Договору передбачений обов`язок підрядника забезпечити дотримання працівниками сигналів повітряної тривоги під час виконання робіт, зокрема забезпечити повідомлення працівників про повітряну тривогу, провести відповідний інструктаж та визначити місця перебування або можливі укриття для максимального убезпечення працівників. 
Викладене додатково свідчить про те, що сторони договору усвідомлювали при укладенні Договору специфіку виконання робіт в умовах воєнного стану та необхідність врахування безпекових обмежень під час організації будівництва.
Також колегія суддів бере до уваги, що наявність форс-мажорних обставин у контрагента (співвиконавця) відповідача, не звільняє від відповідальності самого виконавця перед його замовником, оскільки за приписами статті 617 Цивільного кодексу України не вважаються обставинами непереборної сили, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань у частині вчасного виконання ІІ етапу робіт за Договором № 368/4 Д від 11.04.2025.
З урахуванням вищевикладеного, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи. 
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд наведеного не врахував, що призвело до неправильних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.
За приписами пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене, рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 слід скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельної компанії "Акві Буд" на користь Військової частини НОМЕР_1 пені в сумі 37 233 грн. 56 коп.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 352 грн 08 коп. 
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, згідно з вимогами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 528 грн 13 коп. 
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/390/26 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/390/26 - скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельної компанії "Акві Буд" на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню в сумі 37 233 грн. 56 коп., судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2 352 грн 08 коп. 

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна компанія "Акві Буд" на користь Військової частини НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 528 грн 13 коп. 

5. Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

6. Матеріали справи № 908/390/26 повернути до Господарського суду Запорізької області. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 29.06.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Я.С. Золотарьова

Суддя С.В. Мартинюк