Справа 688/1353/26 
№ 2/688/1253/26 

Рішення 
Іменем України

07 травня 2026 року        м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Березюк Н.П.,
секретаря судових засідань Кулеші Л.М.,
без участі сторін, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
22.03.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Позика» (надалі ТОВ «ФК «Позика») звернулося до суду в системі «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором №47924569 від 09.09.2021 року в розмірі 15540 грн, а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5500 грн.
Позов мотивований тим, що 09.09.2021 ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідачка уклали договір про надання фінансового кредиту №47924569, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 4200,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів в порядку та строки, визначених договором. ТОВ «ФК «Ірбіс» умови кредитного договору виконало, надавши відповідачці кредит в сумі 4200 грн в безготівковій формі, а відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. в розмірі 15540 грн, яка складається з 4200 грн заборгованості за тілом кредиту, 11340 грн заборгованості за процентами.
01.09.2025 ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» уклали договір факторингу №01092025/1, за умовами якого ТОВ «ФК «Позика» набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним договором. 
За наведених обставин, ТОВ ФК «Позика» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 15540 грн.
Представник позивача ТОВ «ФК «Позика» в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. 
Доводи та заперечення відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позов, в якому вказала, що визнає факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 4200 грн, тому визнає суму основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 4200 грн, але сума відсотків в розмірі 11340 грн майже втричі перевищує суму основного боргу 4200 грн, що є несправедливим та надмірним. Вона перебуває у відпустці до догляду за дитиною, не має стабільного доходу та перебуває у скрутному матеріальному становищі. За наведених обставин, просить зменшити розмір нарахованих відсотків до справедливого та розумного рівня, судовий збір покласти пропорційно до задоволених вимог та зменшити витрати на правничу допомогу до мінімального розміру або відмовити у їх стягненні, оскільки вказана справа є малозначною, а заявлена сума у розмірі 5500 грн є завищеною.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
22.03.2026 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом, до якого долучив докази направлення позовної заяви з додатками відповідачу.
01.04.2026 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.05.2026.
27.03.2026 та 07.04.2026 відповідач ОСОБА_3 направила до суду відзив на позов з додатками.
07.04.2026 представник позивача направив до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що вчинення відповідачем активних дій щодо акцептування оферти свідчить про те, що вона була належним чином проінформована про всі істотні умови договору, включаючи розмір процентної ставки, терміни повернення коштів та наслідки невиконання зобов`язань. Умови договору були викладені у прозорій та доступний спосіб, що виключає можливість двозначного трактування. Розрахунок заборгованості за договором за період з 09.09.2021 по 08.12.2021 у сукупності з умовами кредитного договору підтверджує правомірність нарахування заборгованості виключно в межах строку кредитування. Звертає увагу суду, що відповідач фактично будує свою позицію на концепції «негативного доказу», що є неприпустимим. Крім того, відповідач посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність стабільного заробітку, не надала суду доказів цього. Вважає, що особисті життєві обставини боржника не звільняють його від обов`язку повернення кредиту. Також зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн є розумною, обґрунтованою та пропорційною, враховуючи підготовку та подачу позовної заяви, збір та правовий аналіз доказів, ведення електронного листування з судом та участь представника у підготовці процесуальних документів. Аргументи відповідача про типовість чи малозначність позову не мають правового значення, оскільки судова практика не ставить в залежність розмір компенсації за правову допомогу від суб`єктивної оцінки складності справи іншою стороною. Крім того, навіть за умови спрощеного розгляду, позивач поніс витрати, які були необхідні для ефективного захисту свого порушеного права. За наведених обставин, просить позов задовольнити у повному обсязі, розгляд справи проводити у відсутності представника позивача.
09.07.2026 відповідач ОСОБА_3 направила до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказала, що доводи позивача, викладені у відповіді на відзив не спростовують факту наявності неспівмірності нарахованих відсотків. Розмір процентної ставки 3% в день, що становить понад 1000% річних, є надмірним та таким, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, зазначила, що на підтвердження її скрутного матеріального становища повідомляє, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має стабільного доходу, а наявність сім`ї не означає наявність достатнього доходу для погашення надмірно нарахованих сум. Зазначила, що доводи позивача є формальними та не спростовують факту надмірності заявлених вимог.
07.05.2026 сторони до суду не з`явилися. Суд постановив ухвалу, без оформлення окремого документа, про розгляд справи на підставі наявних доказів та перейшов до стадії постановлення судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин
Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Суд встановив, що 09.09.2021 ОСОБА_4 уклала з ТОВ «ФК «Ірбіс» договір про надання фінансового кредиту №47924569, підписала його електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 696734, що направлений 09.09.2021 року на мобільний номер позичальника НОМЕР_1 . 
Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, товариство надає кредит клієнту у розмірі 4200 гривень з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього Договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, передбачені цим договором у строки та на умовах даного договору.
Сторони визначили, що за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%, яка застосовується у межах строку, визначеного у п.4.2 цього договору, тобто протягом 60 календарних днів з 10.10.2021 по 08.12.2021 та у межах нового стандартного періоду строку кредитування за ініціативою клієнта. При цьому, Клієнт може отримати пільгову процентну ставку (знижку) в розмірі 3% та скористуватись пільговим періодом тривалістю 30 календарних днів з 09.09.2021 по 09.10.2021.
Згідно п. 4.2 договору, клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом до 08.12.2021 року шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства.
Реальна річна процентна ставка за кредитним договором становить 1095%, загальна вартість кредиту – 15540 грн, що передбачено у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №47924569 від 09.09.2021 року.
TOB «ФК «Ірбіс» зобов`язання за укладеним договором виконало, надавши відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти за договором в сумі 4200 грн, а остання їх отримала, що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.10.2025, згідно якого 09.09.2021 о 20:29:08 відбулося перерахування коштів через систему iPay в сумі 4200 на картку отримувача НОМЕР_2 .
20.04.2022 відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , від шлюбу мають доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 20.04.2022 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 04.03.2025.
Добровільно платежі за договором відповідачкою не сплачені, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №47924569 за період з 09.09.2021 по 08.12.2021 розмір заборгованості ОСОБА_3 становить 15540 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4200 грн та заборгованості за процентами в сумі 11340 грн.
01.09.2025 ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» уклали договір факторингу №01092025/1, за умовами якого ТОВ «ФК «Позика» набуло права вимоги за кредитним договором №47924569 від 09.09.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу №01092025/1 від 01.09.2025, в якому вказана ОСОБА_1 за кредитним договором №47924569 від 09.09.2021 та суму 15540 грн, з яких залишок по тілу кредиту 4200 грн, заборгованість за відсотками 11340 грн.
Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами: копією договору про надання фінансового кредиту №47924569 від 09.09.2021 з додатком, копією довідки про ідентифікацію, повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.10.2025, розрахунком заборгованості, копією договору факторингу №01092025/1 від 01.09.2025 року, копією витягу з реєстру прав вимоги до договору, іншими документами, доданими до матеріалів справи.
Норми права, які застосував суд
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банка бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною другою статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч.1ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відповідно до ч. 1 ст.1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінка суду.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.
ТОВ «ФК «Ірбіс» та ОСОБА_9 уклали договір про надання фінансового кредиту №47924569 від 09.09.2021 у електронній формі в особистому кабінеті позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після цього були перераховані кредитні кошти в розмірі 4200 грн шляхом переказу на картковий рахунок відповідачки, на строк до 08.12.2021 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% в день, що підтверджується письмовими доказами. Отже, кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.
Сторони уклали договір згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно п.6 ч.1 ст. 3 зазначеного закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі.
Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідачки, оскільки саме вона зареєструвалась в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Ірбіс», повідомивши інформацію необхідну для прийняття товариством рішення про надання кредиту, зокрема про власні прізвище ім`я та по батькові, паспортні дані, податковий номер, контактні дані, адресу реєстрації та місця проживання, номер банківської карти, обрала суму кредиту.
Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора 696734, що стверджується п.14 Договору «Адреси, реквізити та підписи сторін» та довідкою про ідентифікацію клієнта. Без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ОСОБА_1 не був би укладений.
Окрім цього, відповідачка була вільною у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідачки виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом.
01.09.2025 ТОВ «ФК «Ірбіс» на підставі договору факторингу №01092025/1 відступило право вимоги до відповідача для ТОВ «ФК «Позика», який є належним позивачем у справі.
Враховуючи, що відповідач доказів погашення заборгованості первісному кредитору чи позивачу не надала, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.
Суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що процентна ставка за кредитним договором є надмірною (1095% річних), оскільки ТОВ «ФК «Ірбіс» надало їй грошові кошти у розмірі 4200 грн, при цьому заборгованість за відсотками просить стягнути у розмірі 11340 грн, що майже втричі перевищує суму боргу, з таких підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Відповідно до частина 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» (частина друга ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ) - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Відповідачка свідомо погодилась на запропонований позивачем роз-мір відсотків та період їх нарахування, ці умови були їй достовірно відомі, вони не були скриті від неї. Відповідачка не довела наявності ознак для кваліфікації умов договору як несправедливих, а саме, що умови договору порушують принцип добросовісності та приводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачеві.
Також відповідачка своїм правом відмови від договору про споживчий кредит не скористалась, натомість погодилась з його умовами.
Позичальник при отриманні кредиту діяла на власний розсуд щодо спроможності повертати кредитні кошти позивачу, а також повинна була враховувати як розмір своїх доходів, так і усвідомлювати, що на час дії кредитного договору вона несе зобов`язання щодо виконання його умов, а тому наведені відповідачкою обставини не можуть бути враховані для спростування розміру заборгованості за кредитним договором.
Розподіл судових витрат
Відповідно до положень ч.1, п.п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн, позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн судового збору.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавенц проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)
У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких позивачем підтверджено договором про надання правової допомоги №39493634/01 від 02.01.2026, додатковою угодою №47924569 від 16.02.2026 до договору про надання правової допомоги №39493634/01 від 02.01.2026, актом надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16.02.2026, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Позика» щодо стягнення кредитної заборгованості від 16.02.2026, суд виходить з того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній малозначній справі в сумі 5500 грн. не є співмірним з складністю справи, обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають становити 3000 грн., які слід стягнути з відповідача.
Керуючись ст.ст. 141, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд 
вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №47924569 від 09.09.2021 року в розмірі 15540 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок) гривень, з яких: 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 11340 грн заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судовий збір в розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Рішення може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», адреса місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, код ЄДРПОУ 39493634. 
відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_5 , виданий 14.08.2023, орган видачі 6831, РНОКПП НОМЕР_6 .
Повний текст рішення складений 07.05.2026.

Суддя        Неоніла БЕРЕЗЮК