ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 754/3905/23
провадження № 61-13809св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року під головуванням судді Скрипки О. І. та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., 
Слюсар Т. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
1. У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В., індексний номер: 63202801 від 02 лютого 
2022 року, яким внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 46477976 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», банк) (відбулась зміна найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк»).
2. В обґрунтування позову зазначала, що 16 листопада 2006 року ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» уклали кредитний договір № 10-29/2691, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 26 000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 13 % річних, а позичальник повинна повернути кредит і сплатити за його користування відсотки у строк до 15 листопада 2016 року.
3. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 листопада 2006 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вона (позивач) та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір № 02-10/3241, відповідно до якого в іпотеку була передана двокімнатну квартира АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло 
від 01 грудня 1995 року.
4. В результаті порушення умов кредитного договору ПАТ «Укрсоцбанк» у березні 
2016 року звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
5. Деснянський районний суд м. Києва заочним рішенням від 24 травня 2016 року у справі № 754/3416/16-ц стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 62 645,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 березня 2015 року складає 1 350 260,52 грн та судовий збір у розмірі 20 253,90 грн.
6.  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .
7. 15 березня 2023 року із позовної заяви АТ «Сенс Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», про визнання осіб такими, що втратили право користування спірною квартирою позивач довідалася, що 02 лютого 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В. на підставі іпотечного договору прийняла рішення про державну реєстрацію належної їй частини квартири за відповідачем.
8. Вказані дії вважає протиправними, оскільки вони не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки вона, як іпотекодавець, не отримувала письмової вимоги від іпотекодержателя про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором.
9. Крім того, відповідні дії були вчинені з пропуском позовної давності - більш ніж через 6 років після закінчення строку дії договору.
10. Також, вказане рішення приватного нотаріуса вважає незаконним, оскільки на цю квартиру не може бути примусово звернуте стягнення, адже вона підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
11. Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 09 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовив.
12. Київський апеляційний суд постановою від 28 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року без змін.
13. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції свій висновок мотивував тим, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (квартиру 
АДРЕСА_1 ) є правомірним, оскільки воно прийняте на підставі поданих АТ «Альфа-Банк» документів, передбачених порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
14. Відхиляючи доводи позивача про те, що надані відповідачем (банком) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підтверджують факт їх направлення (вручення) належним чином на ім`я позивача (іпотекодавця), суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд керувався тим, що банк вчинив усі необхідні дії для повідомлення позивача та інших іпотекодавців, які не отримали вказаних вимог з власної вини.
15. Апеляційний суд вказав, що місцевий суд правильно відхилив доводи позивача про сплив позовної давності, а також відхилив доводи позивача про те, що рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем прийнято з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки зазначений Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
16. У поданій у жовтні 2024 року до Верховного Суду касаційній скарзі 
ОСОБА_1 просила рішення Деснянського районного суду міста Києва 
від 09 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 
2024 року скасувати, а у справі ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
17. Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
18. Заявниця зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19, 
від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 755/7423/17, від 23 січня 
2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі 
№ 306/2053/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 27 серпня 2019 року у справі № 911/2392/17.
19. Вказує, що суди не звернули увагу на ту обставину, що матеріали реєстраційної справи містять відомості про те, що заявнику були надіслані два листи (вимоги), проте конверт про повернення відправнику другого листа чи його отримання позивач не надав. 
20. Крім того банк не надав доказів поінформованості позивача про вартість іпотечного майна, за якою відбулось зарахування вимог, а також заявниця вказує на те, що спірна квартира є її єдиним житлом, а також на те, що дії з реєстрації за собою права власності банк здійснив після спливу шести років після закінчення дії договору. 
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали 
Рух справи в суді касаційної інстанції
21. Верховний Суд ухвалою від 14 листопада 2024 року відкрив провадження у цій справі та витребував справу із Деснянського районного суду м. Києва.
22. Справа № 754/3905/23 надійшла до Верховного Суду 26 листопада 2024 року.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
23. 16 листопада 2006 року АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (попередня назва АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_3 уклали договір кредиту 
№ 10-29/2691 за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 
26 000 доларів США до 15 листопада 2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних на поточні потреби.
24. Відповідно до п. 1.3.1. договору в день укладення цього договору з позичальником та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (після шлюбу ОСОБА_6 ), ОСОБА_2 кредитор укладає іпотечний договір, за умовами якого позичальник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 передають кредитору в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , заставною вартістю 
374 205 грн.
25. За умовами іпотечного договору від 16 листопада 2011 року № 02-10/3241, який був укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (після шлюбу ОСОБА_6 ), ОСОБА_2 іпотекодавці передали вищевказану квартиру в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_3 всіх зобов`язань за основним зобов`язанням.
26. Відповідно до п. 4.1. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконанні іпотекодавцем ОСОБА_3 основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
27. П. 4.2. договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
28. Згідно п. 4.5.3. договору сторони погодили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних спосіб - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
29. Деснянський районний суд м. Києва заочним рішенням від 24 травня 2016 року у справі № 754/3416/16-ц стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 62 645,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 березня 2015 року складає 1 350 260,52 грн та судовий збір у розмірі 20 253,90 грн.
30. 02 лютого 2022 року державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 63202801 щодо реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» (на даний час - АТ «Сенс Банк») на квартиру 
АДРЕСА_1 .
Позиція Верховного Суду 
31. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
32. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
33. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
35. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
36. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
37. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
38. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
39. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Одним із видів застави за змістом частини першої статті 575 ЦК України є іпотека.
40. За змістом статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі, якщо не зазначено інше, в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) іпотекою є забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;
41. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
42. За змістом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
43. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
44. У частинах першій, третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
45. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
46. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. 
47. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: 
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. 
48. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
49. Суди встановили, що відповідно до п. 4.1. договору іпотеки від 16 листопада 2006 року № 02-10/3241 сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем ОСОБА_3 основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
50. П. 4.2. договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
51. Згідно п. 4.5.3. цього договору сторони погодили, що іпотекоржатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 
37 Закону України «Про іпотеку».
52. Отже колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що в укладеному іпотечному договорі наявне відповідне застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.
53. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
54. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
55. Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.
56. Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
57. За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
58. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 
від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
59. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або
- засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або
- засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);
3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;
4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
60. У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
61. Такий висновок також викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та 
від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19).
62. Зі змісту оскаржених судових рішень відомо, що місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи позивача про те, що надані відповідачем (банком) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підтверджують факт їх направлення (вручення) належним чином на ім`я позивача (іпотекодавця) вказав, що банк вчинив усі необхідні дії для повідомлення позивача та інших іпотекодавців, які не отримали вказаних вимог з власної вини.
63. Колегія суддів вважає такі висновки судів правильними, а аналогічні за змістом арґументи касаційної скарги необґрунтованими з огляду на таке.
64. Суди встановили, що для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», надало договір, пункти 4.1., 4.5. якого містять застереження щодо можливості передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, повідомлення іпотекодавцям про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (вимога про усунення порушення) від 05 листопада 
2021 року, яка була надіслана ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містить найменування адресатів, що були повернуті відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а також довідку банку про розмір заборгованості.
65. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.
66. Суди встановили та з матеріалів справи відомо, що 16 серпня 2021 року 
та 05 листопада 2021 року АТ «Альфа-Банк» на адресу місця проживання іпотекодавців: АДРЕСА_2 , яка вказана в іпотечному договорі, направляло повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення), за змістом якого банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в розмірі 
9 648,98 доларів США грн, вимагало у тридцятиденний строк сплатити заборгованість. Вказане повідомлення містило застереження, що у разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку, товариство має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
67. Суди також встановили, що поштова кореспонденція, яку АТ «Альфа-Банк» направляло на адресу проживання іпотекодавців повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки (вимога про усунення порушення), поверталась за закінченням терміну зберігання відправнику. Вказані докази направлення іпотекодавцям вимог були надані нотаріусу (державному реєстратору), про що зазначено у витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно.
68. З огляду на зазначене колегія суддів вважає необґрунтованим арґумент касаційної скарги про те, що позивач не довів порушення відповідачем статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення, а також зазначає, що наведеним спростовується арґумент касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суди не звернули увагу на ту обставину, що матеріали реєстраційної справи містять відомості про те, що заявнику були надіслані два листи (вимоги), проте конверт про повернення відправнику другого листа чи його отримання позивач не надав, адже до матеріалів справи долучена копія такого конверта (а. с. 52, том 1).
69. Щодо посилань касаційної скарги на пропуск банком позовної давності колегія суддів зазначає таке.
70. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
71. За правилами статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
72. Наслідки спливу позовної давності визначаються статті 267 ЦК України.
73. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
74. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право судового захисту, тобто здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.
75. Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про те, що АТ «Сенс Банк» правомірно звернулося за захистом свого порушеного права, оскільки позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тоді як АТ «Сенс Банк» реалізувало своє право на задоволення кредиторських вимог у позасудовому порядку.
76. При цьому сплив позовної давності не свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором. Такі наслідки для кредитора застосовується у разі звернення його до суду із відповідним позовом, однак звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у позасудовому порядку на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається відповідне застереження в іпотечному договорі.
77. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
78. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який був викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, у ЦК України та Законі України «Про іпотеку» відсутня така підстава для припинення іпотеки як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням. У цій справі Велика Палата Верховного Суду відхилила довід позивача про відсутність у кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском позовної давності.
79. Строк дії іпотечного договору сторонами у справі, що розглядається, не встановлений, а основне зобов`язання не припинилося, а тому колегія суддів відхиляє цей арґумент касаційної скарги.
80. Наведене також узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 520/5682/18.
81. Щодо посилань касаційної скарги на те, що спірна квартира є єдиним житлом позивача, а тому в силу дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» реєстратор не мав права реєструвати право власності на спірну квартиру за банком колегія суддів вважає за необхідне квазати таке.
82. Верховний Суд зазначає, що суди надали правильну оцінку аналогічним доводам позивача та правильно вважали, що зазначений Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
83. Згідно з Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року 
№ 2597-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 16 вересня 2020 року 
№ 895-IX, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність із 21 квітня 2021 року.
84. 23 квітня 2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-IX, відповідно до якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.
85. З урахуванням наведеного, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час прийняття приватним нотаріусом оскарженого рішення від 02 лютого 2022 року цей Закон втратив чинність (23 вересня 2021 року).
86. Довід касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 червня 
2020 року у справі № 645/1979/15-ц, від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 755/7423/17, від 23 січня 
2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі 
№ 306/2053/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 27 серпня 2019 року у справі № 911/2392/17 колегія суддів відхиляє, оскільки висновки судів, зроблені у цій справі наведеним висновкам Верховного Суду не суперечать та викладені за фактичних обставин, які відмінні від фактичних обставин, наведених у зазначених постановах.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
87. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
88. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції в частині підстав для часткового задоволення позову не спростовують.
Щодо судових витрат 
89. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
90. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1 Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2 Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року залишити без змін.
3 Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров