Справа № 544/2582/25
пров. № 2/544/190/2026
Номер рядка звіту 67

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року        м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді: Малицької О. Л.
секретаря судового засідання Ралець О. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пирятин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні,
за участю:
позивача ОСОБА_1 (режим ВКЗ)
представника позивача ОСОБА_3 (режим ВКЗ)
відповідача ОСОБА_2 (режим ВКЗ)
представника відповідача ОСОБА_4 (режим ВКЗ)

В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказала, що 15.07.2023 року вона та ОСОБА_5 , уклали шлюб, про що Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено актовий запис про шлюб № 188. Позивачка разом і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, виконували спільні обов`язки подружжя. ОСОБА_6 у зв`язку із шлюбом змінив прізвище із власного « ОСОБА_7 » на прізвище дружини « ОСОБА_8 ». Позивачка має неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька якого відповідно до актового запису про народження № 00018811363, записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 17.11.2024 року. ОСОБА_5 , чоловік позивачки, під час виконання бойового завдання поблизу с. Чумацьке, Покровського району, Донецької області - зник безвісти, та місце знаходження його станом на день подачі позовної заяви невідоме. До зникнення безвісти, ОСОБА_5 вважав ОСОБА_9 своїм сином, піклувався про нього, виховував, матеріально забезпечував та в майбутньому бажав його усиновити. З метою отримання нею та її сином передбачених законодавством грошових виплат та пільг, позивачка просить суд встановити факт перебування малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні ОСОБА_5 , до моменту зникнення останнього безвісти за особливих обставин 17.11.2024 року.
02 грудня 2025 року від відповідача - військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про закриття провадження у справі в якій вказав, що оскільки позов не містить вимог до військової частини НОМЕР_1 , тобто до відповідача та відсутній предмет спору і провадження підлягає закриттю. Окрім цього, питання виплат родині зниклого безвісти військовослужбовця належить до компетенції адміністративних судів, а не цивільних. Рішення командира військової частини вже визначило порядок виплат матері та дружині зниклого, і це рішення позивач не оскаржила, а також позивач не надала доказів про існування особи, яка перебувала на утриманні військовослужбовця. Враховуючи викладене, військова частина НОМЕР_1 просить закрити провадження у справі.
07 січня 2026 року від представника відповідача - військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про розгляд справи без їх участі. 
11 грудня 2025 року від відповідача - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якій вона вказала, що заявлені позовні вимоги вона не визнає оскільки її син ОСОБА_10 не мав обов`язку утримувати дитину позивача, оскільки ОСОБА_1 отримує стабільний дохід з 2014 року як військовослужбовець та мала можливість самостійно матеріально забезпечувати сина. Також ОСОБА_2 додала, що її син - ОСОБА_5 після одруження із позивачкою змінився. Позивачка забороняла її сину спілкуватися з нею, проте вона таємно продовжувала спілкування з сином і син постійно розповідав їй про відносини в його сім`ї, а саме, що ОСОБА_1 постійно вимагала у нього всю заробітну плату. 15 липня 2023 року її син одружився із ОСОБА_1 , а вже у грудні 2023 року вони посварились між собою і ОСОБА_6 приїхав до неї додому. Через певний проміжок часу він вертався до позивачки, потім знову сварились і приїздив до неї Так було на рік 2-3 рази. Її син можливо в деякій мірі і брав участь у вихованні дитини позивачки, проте ніколи не утримував малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сам по собі факт періодичного проживання ОСОБА_5 та позивачки за однією адресою, з урахуванням того, що ОСОБА_6 проходив відповідне навчання, постійно їздив у відрядження у зв`язку з проходженням військової служби то в м. Херсон, то в м. Харків, то в Донецьку область, не може свідчити про перебування на його утриманні неповнолітнього ОСОБА_9 . Враховуючи викладене, відповідачка - ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову, а також просила поновити їй строк для надання відзиву. 
Враховуючи, що відповідачці - ОСОБА_2 знадобився додатковий час для отримання правової допомоги та узгодження правової позиції з адвокатом, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_2 процесуальний строк на подання відзиву. 
В судовому засіданні 05 лютого 2026 року представник позивачки надала пояснення в яких вказала, що позивачка - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який на даний час вважається зниклим безвісті, тривалий час проживали однією сім`єю, а з 15 липня 2023 року вони зареєстрували шлюб. Разом з ними проживав і біологічний син ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько ОСОБА_9 записаний зі слів матері. Вони проживали за однією адресою і відповідно син позивачки перебував на утриманні у ОСОБА_11 , який вважав його своїм сином. ОСОБА_5 був головою сім`ї та повністю забезпечував як дружину так і сина дружини. У зв`язку із зникненням безвісті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 має певні права та пільги, однак не може ними скористатися оскільки не встановлено факту батьківства чи факту перебування на утриманні. У зв`язку з цим було подано даний позов. Про факт перебування на утриманні ОСОБА_9 на утриманні у ОСОБА_11 свідчить ряд документів, а саме: довідка про фактичне місце проживання про склад сім`ї позивачки, виписки про рух коштів позивачки, інформація про участь у вихованні та матеріальному утриманні учня 4-Д класу Луцького ліцею №27 ОСОБА_9 , пояснювальні записки педагогів КЗ «Палац учнівської молоді Луцької міської ради». Окрім цього, ОСОБА_6 почав процедуру усиновлення ОСОБА_13 , про що розповідав своїм побратимам. Він почав проходити медичний огляд для усиновлення, про що свідчить відповідний висновок. Також утримання підтверджується фототаблицею, відеозаписами та знімками екрану з телефону ОСОБА_11 . Вказане підтверджує факт утримання ОСОБА_14 сина позивачки ОСОБА_13 . 
В судовому засіданні 05 лютого 2026 року позивачка пояснила, що на момент її знайомства з ОСОБА_6 , останній знав, що в неї є дитина і до одруження вона питала в ОСОБА_6 про те чи він готовий усиновити її сина, на що ОСОБА_6 повідомив, що готовий усиновити ОСОБА_13 . Її син звертався до ОСОБА_6 словом «тато», а ОСОБА_6 до ОСОБА_13 словом «син». ОСОБА_6 водив ОСОБА_13 до школи, вони постійно гуляли, ОСОБА_6 постійно купував іграшки ОСОБА_13 . Він розпочав процедуру усиновлення ОСОБА_13 коли дізнався, що вона вагітна їх з ОСОБА_6 спільною дитиною. На восьмому місяці вона втратила їх спільну дитину. ОСОБА_13 чекає ОСОБА_6 і надіється, що він живий і в полоні. Додатково пояснила, що її дохід складає 22 тисячі гривень. До знайомства з ОСОБА_6 її дитину утримувала вона сама. Допомогу на дитину вона не отримувала, оскільки її дохід перевищував межу для здійснення виплат, як одинокій матері. Біологічний батько відмовився від ОСОБА_13 ще до його народження. Вона являється матір`ю одиночкою. З ОСОБА_6 вона прожила спільно два роки. ОСОБА_6 говорив, щоб вона витрачала свої гроші на себе, а він буде повністю утримувати сім`ю. Бюджет сім`ї був спільним. Дохід ОСОБА_6 був двадцять одна тисяча гривень. Грошей вистачало. ОСОБА_6 купував ОСОБА_13 одяг. ОСОБА_6 змінив своє прізвище після одруження, щоб вона, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 мали одне прізвище. При визначенні кола осіб кому будуть розподілені виплати грошового забезпечення ОСОБА_6 , її сина не було включено в це коло, оскільки ОСОБА_13 не являється сином ОСОБА_6 . ТЦК рекомендувало звертатися до суду. Відповідне розпорядження на виплати грошей ОСОБА_6 не зробив, оскільки не знав цього. 
В судовому засіданні 05 лютого 2026 року відповідачка - ОСОБА_2 вказала, що свої заперечення виклала у відзиві. Додатково пояснила, що позивачка багато чого недоговорює. ОСОБА_15 не повідомила її, що вона втратила дитину. Окрім цього, ОСОБА_16 не подала в розшук ОСОБА_6 . ОСОБА_16 прожила із ОСОБА_6 1 рік та 3 місяці. За рік позивачка тричі виганяла її сина з дому і він жив у неї. Однак як тільки ОСОБА_6 приходить заробітна плата, то ОСОБА_16 забирала його назад. ОСОБА_6 говорив їй, що писав розпорядження про те, що 60 відсотків виплат їй буде, а 40 відсотків позивачці. Окрім цього, ОСОБА_16 повністю видалила переписку ОСОБА_6 із сестрою. ОСОБА_6 із позивачкою та ОСОБА_13 приїздили один раз. ОСОБА_6 нормально ставився до ОСОБА_13 . Про сімейне життя сина вона знає зі слів ОСОБА_6 . В ОСОБА_6 з ОСОБА_17 часто виникали сварки. ОСОБА_6 жалівся, що йому тяжко жити з ОСОБА_17 . Про всиновлення ОСОБА_13 , ОСОБА_6 не говорив. На весілля її не покликали, оскільки ОСОБА_16 не захотіла, щоб вона чи сестра були там. Це було другий шлюб у сина. ОСОБА_6 мав 3 операції по чоловічому здоров`ю та не міг мати дітей. Вона особисто не чула, щоб ОСОБА_13 звертався до ОСОБА_6 словом «тато» і навпаки. 
В судовому засіданні 05 лютого 2026 року представник відповідачки вказала, що відповідно до законодавства дитину повинні утримувати батьки. ОСОБА_6 хоч і проживав спільно із ОСОБА_13 однак це не означає, що він його повністю утримував. Утримання ОСОБА_13 належить його матері - позивачці. ОСОБА_1 являється військовослужбовицею та мала можливість утримувати сина - ОСОБА_13 . ОСОБА_6 приймав участь у вихованні дитини, але це не означає, що він його повністю утримував. Надані фототаблиці, відео та інші докази не доводять утримання ОСОБА_6 сина позивачки - ОСОБА_13 . 
Судом в порядку ст.ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних були допитані свідки.
Свідок позивача ОСОБА_18 , яка служила у війську разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , по суті справи пояснила, що бачила як розвивалися стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Бачила, як ОСОБА_6 ставився до сина позивачки та хотів його всиновити. ОСОБА_6 піклувався про ОСОБА_13 , купував йому іграшки, продукти, допомагав у навчанні. Додатково вказала, що вона чула від ОСОБА_6 , що той хоче усиновити ОСОБА_13 . ОСОБА_16 не забороняла спілкуватися ОСОБА_6 з матір`ю. ОСОБА_6 купував іграшки ОСОБА_13 і вони часто разом проводили час. Яке грошове забезпечення отримував ОСОБА_6 і ОСОБА_16 не знає. Про перерахування ОСОБА_6 коштів на утримання ОСОБА_13 вона не знає. Про спільний бюджет у сім`ї ОСОБА_8 вона знає зі слів ОСОБА_6 та ОСОБА_19 , оскільки вони нормально жили разом. Про біологічного батька ОСОБА_13 нічого не знає. ОСОБА_20 в ОСОБА_13 є з материної сторони, яка надає внуку утримання. Про усиновлення ОСОБА_21 вона чула, як від ОСОБА_6 так і від ОСОБА_19 . 
Свідок позивача ОСОБА_22 , яка служила у війську разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , по суті справи пояснила, що вона працювала на кухні разом із ОСОБА_6 . ОСОБА_6 мав гарні плани на ОСОБА_23 . ОСОБА_6 гуляв з ОСОБА_13 і в загальному в них були гарні стосунки. Сварки бували у ОСОБА_19 та ОСОБА_6 , але це нормально в сім`ї. ОСОБА_6 купував ОСОБА_13 потрібні речі для школи, а саме рюкзак. Вони збирали гроші для купівлі автомобіля. Додатково вказала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_16 не запросили матір ОСОБА_6 на весілля, оскільки не хотіли конфліктних ситуацій. Вона знає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_16 розподіляли сімейні витрати на двох. Про те хто оплачував додаткові освітні послуги для ОСОБА_13 , вона не знає. Про біологічного батька ОСОБА_13 вона нічого не знає. ОСОБА_16 має вище звання, а тому вона отримувала більше грошового забезпечення ніж ОСОБА_6 . Матір ОСОБА_6 не запросили на весілля, оскільки вона зловживає алкоголем. ОСОБА_6 хотів усиновити ОСОБА_13 і навіть почав проходити медичний огляд. 
Свідок позивача ОСОБА_24 , який являється головою ОСББ по будинку за адресою: АДРЕСА_2 , по суті справи пояснив, що сім`я ОСОБА_8 проживали за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 знав особисто, він допомагав ремонтувати будинок. ОСОБА_6 з ОСОБА_13 часто гуляли у подвір`ї будинку. Додатково вказав, що по квартирі ОСОБА_8 заборгованостей немає, але хто здійснював оплату, не знає. Часто бачив ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в магазині і довгий час думав, що ОСОБА_6 являється рідним батьком ОСОБА_13 . Пізніше дізнався, що це не так. ОСОБА_6 проживав за вказаною адресою з 2022 року по 2024 рік. Потім він поїхав на війну. Про бюджет у сім`ї ОСОБА_8 нічого не знає. Хто утримував ОСОБА_13 не знає. Яке було грошове забезпечення у ОСОБА_19 та ОСОБА_6 не знає. 
Свідок позивача ОСОБА_25 , яка являється сестрою позивачки, по суті справи пояснила, що ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_13 . ОСОБА_13 називає ОСОБА_6 татом і дуже чекає його. ОСОБА_6 купив ОСОБА_13 лижі та вчив його їздити. Також ОСОБА_6 допомагав ОСОБА_13 з навчанням, купував все необхідне для школи. Окрім цього, ОСОБА_6 з ОСОБА_13 їздили на риболовлю. Також вона чула, що ОСОБА_6 мав намір усиновити ОСОБА_13 і для цього він почав проходити медогляд. Додатково вказала, що в сім`ї ОСОБА_8 був спільним. ОСОБА_6 був головою сім`ї і він все намагався оплатити сам. ОСОБА_6 купив багато подарунків для ОСОБА_13 . ОСОБА_13 та ОСОБА_6 мають багато спільних фотографій. ОСОБА_6 купував додаткові книжки, а також все необхідне приладдя для навчання. Також ОСОБА_6 водив ОСОБА_13 на гурток танців. Також ОСОБА_6 приходив на свята до ОСОБА_13 . Про перерахунки коштів між рахунками позивачки та ОСОБА_6 , вона нічого не знає. ОСОБА_6 та ОСОБА_16 планували поїздку в ОСОБА_26 , а також ОСОБА_6 потрібна була операція на коліні. ОСОБА_6 сам відмовився запрошувати своїх рідних, в тому числі матір. ОСОБА_13 та ОСОБА_16 практично не спілкувалися з матір`ю ОСОБА_6 . ОСОБА_6 сам не бажав багато спілкуватися з матір`ю, а навпаки намагався більше часу проводити з ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , оскільки вважав їх своєю сім`єю. Біологічний батько ОСОБА_13 у вихованні та забезпеченні дитини не приймає ніякої участі. Матір ОСОБА_19 та відповідно бабуся ОСОБА_13 матеріально не допомагала ОСОБА_19 та її сину, оскільки сама перебуває у скрутному становищі. Чула від ОСОБА_19 та ОСОБА_6 , що вони спільно планували відпочинок і збирали необхідну суму для цього. Який дохід був у ОСОБА_19 та ОСОБА_6 , вона не знає. Сімейний бюджет вони розподіляли спільно. ОСОБА_6 купував ОСОБА_13 книжки, лижі, рибальське приладдя, спортивний костюм, планшет, окрім цього, ОСОБА_6 оплачував їх походи до кафе. Вона думає, що ОСОБА_19 та її сину не вистачає грошового забезпечення ОСОБА_19 , але це її думка. 
Свідок відповідача ОСОБА_27 , яка являється сестрою ОСОБА_11 , по суті справи пояснила, що нічого хорошого про відносини ОСОБА_6 та ОСОБА_19 сказати не може. ОСОБА_16 неодноразово виганяла ОСОБА_6 з дому, і він приїздив з речами до матері. ОСОБА_6 здавав у ломбард весільну обручку, оскільки він не мав засобів до існування. ОСОБА_6 мав нормальні відносини із ОСОБА_13 , але мови про те, щоб його усиновити мови не було. ОСОБА_6 продав земельні паї, щоб придбати ОСОБА_19 автомобіль. Спільного бюджету в них не було. Вона мала гарні відносини з ОСОБА_6 , але після знайомства брата з позивачкою, відносини зіпсувалися. І саме з ініціативи ОСОБА_19 не було запрошено на весілля її та матір. ОСОБА_6 спілкувався з нею без відома ОСОБА_19 і кошти їй надавав. Брат в розмовах говорив, що часом життя з ОСОБА_17 було нормальне, а часом нестерпне. ОСОБА_6 ніколи не говорив, що має намір усиновити ОСОБА_13 . В ОСОБА_28 він проживав близько року, а потім він був у переїздах. Чи перераховував ОСОБА_6 якісь кошти ОСОБА_19 не знає. За час проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_17 , вона бачила його лише один раз, коли вони приїздили до матері. ОСОБА_6 заходив до хати, а ОСОБА_16 та ОСОБА_13 були в машині. На весілля брата, її та матір не запрошували через заборону ОСОБА_19 . Позивачка забороняла спілкуватися з матір`ю та сестрою через те, що він матеріально допомагав їй та матері. ОСОБА_16 видалила всю переписку з нею, оскільки там йшлося про те, як ОСОБА_6 перекидав їй гроші, про те, що брату важко жити з ОСОБА_17 . ОСОБА_6 хотів дітей і прив`язався до ОСОБА_13 , але намірів його усиновити він не мав. Брат отримував 20 тисяч грошового забезпечення. Коли ОСОБА_6 поїхав на ОСОБА_29 напрямок, то вони спілкувалися майже щодня. Брат не хотів, що ОСОБА_16 знала про їхнє спілкування. 
Свідок відповідача ОСОБА_30 , яка являється сусідкою і другом сім`ї ОСОБА_7 , по суті справи пояснила, що неодноразово бачила, як ОСОБА_6 приїздив додому з речами і говорив, що не хоче повертатися до ОСОБА_19 . ОСОБА_6 говорив, що йому важко з ОСОБА_17 і він хоче покинути її та жити з матір`ю та сестрою. Про це він говорив їй коли вперше приїхав з речами. Намірів усиновити ОСОБА_31 не мав. Як ОСОБА_6 розпоряджався своїми коштами, не знає. За останні два роки, перед зникненням, вона бачила ОСОБА_6 три-чотири рази. ОСОБА_32 жодного разу не бачила. ОСОБА_6 проживав з матір`ю, близько місяця, а потім ОСОБА_16 забирала його. 
Свідок відповідача ОСОБА_33 , яка являється сестрою ОСОБА_2 , по суті справи пояснила, що зі слів сестри та племінниці знає, що ОСОБА_6 погано живеться з ОСОБА_17 . Кілька разів його виганяла ОСОБА_16 з дому і ОСОБА_6 жив у матері. ОСОБА_6 було соромно, що йому доводиться повертатися до матері. Він переживав, що не може створити нормальну сім`ю. В березні 2024 року ОСОБА_6 вигнали втретє. ОСОБА_6 говорив, що не може знайти спільну мову з ОСОБА_17 . Про дітей ОСОБА_6 не говорив. Проблеми в нього були з ОСОБА_17 . Про усиновлення ОСОБА_6 нічого не говорив і про грошове забезпечення він також нічого не говорив. Коли його ОСОБА_16 виганяла і він жив у матері, то грошей в нього не було і він закладав у ломбард обручку. За два роки до зникнення безвісті, вона бачила його два рази. ОСОБА_23 та ОСОБА_13 бачила один раз у березні 2024 році. ОСОБА_16 забороняла ОСОБА_6 бачитися з матір`ю. В гості до ОСОБА_6 в ОСОБА_28 не їздила. Коли ОСОБА_6 приїздив з речами, то вона на той час проживала у сестри. 
Свідок відповідача ОСОБА_34 , яка являється дальньою родичкою ОСОБА_11 , по суті справи пояснила, що ОСОБА_6 знає дуже давно. Її чоловік являється військовим і ОСОБА_6 часто питав поради, як чинити в тій чи іншій ситуації. Одного разу ОСОБА_6 допомагав їм з ремонтом і він багато, що розповів. ОСОБА_6 говорив, що немає грошей, оскільки від ОСОБА_19 поїхав, а в матері соромно просити гроші. ОСОБА_6 не бачив майбутнього з ОСОБА_17 і був засмучений. Вона порадила ОСОБА_6 робити заощадження про всяк випадок, а він сказав, що своїми грошима він не розпоряджається. ОСОБА_16 використовувала ОСОБА_6 , як засіб матеріального збагачення. ОСОБА_6 запідозрив, що його використовують, а за усиновлення мови не було. Також ОСОБА_6 говорив, що йому соромно за те, що він змінив своє прізвище на ОСОБА_8 . ОСОБА_6 не говорив деталі сімейного життя, але говорив, що ОСОБА_16 налаштовує його проти матері. ОСОБА_6 перехворів та не міг мати дітей. ОСОБА_6 допомагав їй робити ремонт в березні 2024 року. Інколи вона говорила з ОСОБА_6 по телефону. До зникнення ОСОБА_6 , вона не спілкувалася з ОСОБА_17 . Позивачка самостійно отримувала гроші ОСОБА_6 і він не мав доступу до них. ОСОБА_6 дуже добрий і підпадає під вплив інших. 
Суд, вивчивши позиції сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у справі, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. 
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_35 та ОСОБА_1 15 липня 2023 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу ОСОБА_35 змінив прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 23). 
Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , у позивачки по справі - ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 14). 
11 листопада 2024 року ОСОБА_1 отримала Сповіщення сім`ї №753 про те, що її чоловік ОСОБА_5 зник безвісти 07 листопада 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу с. Чумацьке Покровського району Донецької області (а.с. 38).
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20241125-2919 від 25 листопада 2024 року, ОСОБА_5 зник на території бойових дій (а.с. 18).
Позивачка звернулася до суду з метою встановлення факту перебування малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні ОСОБА_5 , до моменту зникнення останнього безвісти за особливих обставин 17.11.2024 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
За частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
В пункті 8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що:
- за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні;
- для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року.
- для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.
Таким чином, в судовому порядку можливо встановити факти, коли ці факти безпосередньо породжуватимуть юридичні наслідки, тобто вони повинні мати юридичне значення, а саме: від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.
За положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.
Згідно п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на момент зникнення безвісті ОСОБА_5 ) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (в редакції, що діяла на момент зникнення безвісті ОСОБА_5 ), виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Особи, що перебували на утриманні зниклого безвісті військовослужбовця мають право і на інші виплати, пільги та гарантії, що передбачені чинним законодавством.
Суд зазначає, що для встановлення факту перебування сина позивачки - ОСОБА_9 на утриманні зниклого безвісті військовослужбовця, що необхідно для отримання виплат, пільг та гарантій, має значення встановлення обставин перебування ОСОБА_9 на повному утриманні зниклого безвісті військовослужбовця або одержання від нього допомоги, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Повне утримання означає відсутність у особи інших джерел доходів, окрім допомоги зниклого безвісті військовослужбовця. Якщо крім допомоги, що надавалася зниклим безвісті, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що зниклий безвісті виконував обов`язок щодо утримання цієї особи. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку зниклого безвісті військовослужбовця та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. 
Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними доказами обставин перебування малолітнього ОСОБА_9 на утриманні ОСОБА_5 , до моменту зникнення останнього безвісти за особливих обставин.
Щодо показань свідків суд звертає увагу на наступне.
Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , оскільки вони носять загальний характер, ґрунтуються переважно на особистих спостереженнях та особистих припущеннях, що були зроблені на основі таких спостережень.
Так, свідок ОСОБА_18 про доходи позивачки та ОСОБА_5 , а також про розподіл своїх коштів ОСОБА_5 , нічого не знає.
Свідок ОСОБА_24 про фінанси сім`ї ОСОБА_8 взагалі незміг нічого пояснити, через необізнаність.
При цьому, свідок ОСОБА_22 вказала, що позивачка має вище військове звання, а тому вона отримувала більше грошового забезпечення ніж ОСОБА_5 . Про витрати ОСОБА_6 знає лише те, що останній придбав рюкзак для ОСОБА_9 . 
Свідок ОСОБА_25 вказала, що ОСОБА_6 купував ОСОБА_13 книжки, лижі, рибальське приладдя, спортивний костюм, планшет, окрім цього, тарас оплачував походи до кафе, при цьому свідок вказала, що сім`я ОСОБА_8 мала спільний бюджет, а тому неможливо точно встановити за чиї кошти було придбано вищевказані речі. 
З пояснень свідків: ОСОБА_18 ; ОСОБА_22 ; ОСОБА_24 ; ОСОБА_25 , а також з пояснень свідків: ОСОБА_36 ; ОСОБА_37 ; ОСОБА_38 ; ОСОБА_27 , які повністю заперечили факт утримання ОСОБА_5 сина позивачки - ОСОБА_13 , можна лише зробити висновок, що ОСОБА_5 підтримував добрі стосунки із сином позивачки, однак це не підтверджує факт повного утримання ОСОБА_39 .
Отже, суд вважає, що зазначені покази не є достатніми для встановлення факту перебування ОСОБА_39 на утриманні ОСОБА_40 .
При цьому суд звертає увагу на те, що пояснення свідків є допоміжним доказом, оскільки вони можуть підтвердити або спростувати фактичні обставини справи, але само по собі не є достатнім для встановлення юридичного факту. 
Для повного встановлення факту суду потрібні додаткові, належні та достовірні докази, які в сукупності дозволяють зробити обґрунтований висновок про дійсні обставини. Пояснення свідка це лише відомості про певні факти, а не сам факт.
Щодо письмових доказів суд звертає увагу на наступне.
Довідка ОСББ «Калина - Луцьк» № 12 від 21.11.2024, про спільне проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , не є належним доказом перебування сина позивачки саме на утриманні, а підтверджують лише спільне їх проживання (а.с. 17).
Інформація про участь у вихованні та матеріальному утриманні учня 4-Б класу Луцького ліцею №27 ОСОБА_41 №01-13/169 від 16 червня 2025 року, що надана класним керівником ОСОБА_41 (а.с. 18), копії пояснювальних записок педагогів КЗ «Палац учнівської молоді Луцької міської ради» ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , що надані КЗ «Палац учнівської молоді Луцької міської ради» №85 від 02 вересня 2025 року (а.с. 35-36), доводять лише те, що ОСОБА_5 встановив теплі відносини із сином позивачки, однак знову ж таки це не доводить повне утриманні хлопчика зі сторони ОСОБА_5 . Окрім цього, суд ставить під сумнів обізнаність викладачів та педагогів про розподіл фінансових витрат у сім`ї ОСОБА_8 . 
Також суд відхиляє письмову заяву ОСОБА_44 , яка була засвідчена нотаріально 11 серпня 2025 року, про те, що ОСОБА_5 піклувався про ОСОБА_9 , як про власного сина та повністю його утримував, оскільки в даному випадку було порушено принцип безпосередності дослідження доказів. Так, вказана особа не була допитана в судовому засіданні, що позбавило можливості суд оцінити достовірність свідчень, реакцію ОСОБА_45 на запитання суду. Також сторона відповідача не змогла поставити йому запитання для перевірки правдивості, що порушує принцип змагальності. Окрім цього, ОСОБА_45 не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення. 
Окрім цього, досліджені в судовому засіданні фотографії (а.с. 40-50), відеофайли (завантажені в систему КП «Д-З») та знімки переписки з екрану мобільного телефону (а.с. 137-140), що були надані позивачкою, не доводять факту повного утримання ОСОБА_5 сина позивачки, а лише доводить їх нормальні відносини.
Також суд звертає увагу, що з Виписки по рахунку НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 за період 01 травня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, яка складається з 31 сторінки, суду для дослідження було надано лише сторінки: 1-7, 10-13, 15-18, 20. З наданих сторінок вбачається, що на рахунок ОСОБА_1 від ОСОБА_11 надходили кошти, однак і з рахунку позивачки на рахунок ОСОБА_11 також відбувалися перекази коштів, при цьому часто такі перекази відбувалися з різницею в кілька хвилин та приблизно однаковими сумами, що видається підозрілим, а позивачка не змогла цього пояснити. 
Зокрема, 11 липня 2024 року о 20:21 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 14 050,00 грн, а через 37 хвилин 13 264,00 грн було перераховано з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 .
Цього ж дня о 21:25 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 13 250,00 грн, а о 22:46 13 550,00 грн було перераховано з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 .
16 липня 2024 року о 15:01 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 5 025,00 грн, а через 51 хвилину така ж сума була перерахована з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 .
28 липня 2024 року о 14:40 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 28 500,00 грн, а о 15:13 було перераховано 28 450,00 грн з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 .
29 липня 2024 року о 20:59 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 28 450,00 грн, а о 22:07 було перераховано 28 400,00 грн з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 
07 серпня 2024 року о 16:10 з рахунку ОСОБА_11 було переказано на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 16 050,00 грн, а о 16:12 було перераховано таку ж суму з рахунку ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_11 
08 серпня 2024 року о 12:42 з рахунку ОСОБА_11 було переказано на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 16 050,00 грн, а о 12:45 було перераховано таку ж суму з рахунку ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_11 
01 жовтня 2024 року о 20:15 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 9 045,23 грн, а о 21:31 було перераховано ту ж суму з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 
07 жовтня 2024 року о 14:48 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 7 035,18 грн, а о 14:53 було перераховано ту ж суму з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 
07 жовтня 2024 року о 16:27 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 7 035,18 грн, а о 16:41 було перераховано ту ж суму з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 .
15 жовтня 2024 року о 07:29 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 19 050,00 грн, а о 07:45 було перераховано ту ж суму з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 .
15 жовтня 2024 року о 08:43 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 19 050,00 грн, а о 08:53 було перераховано ту ж суму з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 
15 жовтня 2024 року о 17:29 ОСОБА_1 переказала на рахунок ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 19 050,00 грн, а о 17:30 було перераховано ту ж суму з рахунку ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_1 , та інші.
Також з виписки встановлено, що дійсно з рахунку ОСОБА_11 було перераховано кошти в загальній сумі 366 007,90 грн, в той же час з рахунку ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_11 було перераховано 308 359,38 грн, що не свідчить про повне утримання ОСОБА_5 своєї дружини ОСОБА_1 та відповідно сина позивачки - ОСОБА_13 . 
Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.
У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. 
Із вказаного вбачається, що основний тягар утримання ОСОБА_9 покладений на батьків, а саме на позивачку - ОСОБА_1 , оскільки батько записаний зі слів матері, при цьому судом було встановлено, що остання являється військовослужбовицею та отримує стабільний дохід, що перевищує прожитковий мінімум для працездатної особи та дитини відповідного віку. 
Слід зазначити, що сам факт придбання певних речей чи надання окремих грошових сум не є достатнім підтвердженням того, що військовослужбовець взяв на себе обов`язок утримувати сина позивачки та забезпечував його основні потреби. Відповідно до вимог закону, утримання має передбачати систематичність і сталість наданої допомоги, а також те, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування для особи, яка претендує на статус утриманця.
Тобто, позивачка мала б довести суду систематичне та повне утримання, відсутність інших джерел доходів окрім допомоги зниклого безвісті, довести, що допомога годувальника була постійним основним джерелом засобів до існування її сина. 
Вище вказані докази не можуть бути достатніми для підтвердження факту перебування ОСОБА_9 на утриманні ОСОБА_5 , оскільки вказаними документами не можливо встановити, що утримання було повним або допомога, яка надавалась була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 6-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлено 30 квітня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Представника позивача: адвокат Світлицька Зоряна Олександрівна, ел. пошта, ІНФОРМАЦІЯ_3 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 
Представника відповідача  ОСОБА_2 : адвокат Руль Марина Ігорівна, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_5 

Суддя О.Л.Малицька