КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4315/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/25326/23

16 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кишені Володимира Сергійовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9, Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна, про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, визнання недійсними електронних торгів, визнання права власності та витребування майна,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року   ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_9, Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна, про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, визнання недійсними електронних торгів, визнання права власності та витребування майна.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 30 листопада 2012 року між ОСОБА_2 (продавець) та ним, ОСОБА_1 , (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу № ПК-03183/2012 від 30 листопада 2012 року з поземельної книги про земельну ділянку, дійсного до 28 лютого 2013 року, власником цієї земельної ділянки була ОСОБА_2 .
У державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 019129, проставлено відмітки про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано 02.03.2012 року за № 06-7-06215 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), та відмітка про перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на підставі вищезазначеного договору.
У жовтні 2023 року з метою продажу цієї земельної ділянки він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. від 09 жовтня 2023 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.
З цієї постанови приватного нотаріуса вбачається, що разом з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2012 року додано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 019129, виданий    ОСОБА_6 , 22 грудня 2011 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), на якому проставлено відмітки про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано 02 березня 2012 року, та відмітка про перехід права власності від ОСОБА_2 до   ОСОБА_1 . Будь-які інші відмітки, в тому числі відмітка про реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідним органом за ОСОБА_1 , на державному акті відсутні.
Із отриманих відомостей щодо права власності на земельну ділянки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 жовтня 2023 року приватним нотаріусом встановлено, що власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва від 05 серпня 2021 року.
Саме так, він, ОСОБА_1 , дізнався, що 19 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області.
Позивач зазначав, що ОСОБА_2 не була зареєстрована у м. Горлівка, а земельна ділянка знаходиться в м. Києві, а відтак даний договір не міг бути посвідчений Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області.
При цьому, Прокуратурою м. Києва в рамках кримінальної справи № 50-6224 було накладено арешт на спірну земельну ділянку. Цей арешт діяв на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2012 року та був знятий постановою про скасування арешту на майно від 14 листопада 2012 року.
У подальшому спірна земельна ділянка була реалізована на електронних торгах.
На підставі акта про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. 04 серпня 2021 року, відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 548516 від 14 липня 2021 року посвідчено, що земельна ділянка була придбана ОСОБА_3 , яка раніше належала ОСОБА_8 .
Посилаючись на те, що оскаржуваний договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 19 липня 2012 року між ОСОБА_2 (Продавець) та громадянкою Узбекистану ОСОБА_9 (Покупець) щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було посвідчено Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області за межами розташування земельної ділянки та за межами населеного пункту місця проживання (реєстрації) продавця, позивач вважав, що такий договір повинен бути визнаним судом недійсним. 
Відповідно, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на ім`я громадянки Узбекистану ОСОБА_10 також підлягає скасуванню, а електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 548516 від 14 липня 2021 року ДП «СЕТАМ», а саме, земельної ділянки, площею 0.1000 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, місце розташування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2366749580000 підлягають визнанню недійсними, оскільки Приватним виконавцем під час реалізації майна - земельної ділянки на електронних торгах не було належним чином перевірено належність майна на праві власності саме боржнику у виконавчому провадженні громадянці ОСОБА_11 , якій не належали правомочності щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак таке майно не могло бути відчужене на погашення саме її боргів.
В частині вимог про визнання права власності на нерухоме майно позивач зазначав, що нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки та проставлено відповідну відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід, відтак законним власником земельної ділянки з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є він, ОСОБА_1 .
Проте, оскільки органами державної влади не було внесено інформацію про право власності ОСОБА_1 на вищезазначену земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, посилаючись на те, що інформація щодо існування провулку Учительський з такою назвою у Солом`янському районі міста Києва, а також рішення про найменування (перейменування) зазначеного провулку в Департаменті відсутні, відповідно у позивача виникла наразі необхідність у визнанні права власності на земельну ділянку в судовому порядку.
З урахуванням наведених обставин, позивач     ОСОБА_4  просив суд:
визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 19 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області;
скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на ім`я ОСОБА_12 ;
визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 548516 від 14 липня 2021 року ДП «СЕТАМ», а саме земельної ділянки, площею 0.1000 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, місце розташування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2366749580000;
визнати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0.1000 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, місце розташування: АДРЕСА_1 .
стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_4 ), Державного підприємства «СЕТАМ» (м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6), приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича (м. Київ, просп. Берестейський, 30, оф. 42), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна ( АДРЕСА_6 ) про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, визнання недійсними електронних торгів, визнання права власності та витребування майна.
18 листопада 2025 року ухвалено додаткове рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9, Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна, про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, визнання недійсними електронних торгів, визнання права власності та витребування майна.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 106401 гривні 47 копійок.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 22 вересня 2025 року, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кишеня Володимир Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна, про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, визнання недійсними електронних торгів, визнання права власності та витребування майна - задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 19 липня 2012 року між ОСОБА_2 (Продавець) та громадянкою Узбекистану ОСОБА_9 (Покупець) щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області.
Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на ім`я громадянки Узбекистану ОСОБА_9.
Визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 548516 від 14.07.2021 року Державного підприємства «СЕТАМ», а саме: земельної ділянки, площею 0.1000 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, місце розташування:    АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2366749580000.
Визнати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0.1000 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, місце розташування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2366749580000.
Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу усудах першої та апеляційної інстанції.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обтавинам справи, а також є несправедливими, такими, що явно не узгоджуються із законодавством та судовою практикою.
Зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано обставин, на які сторона позивача посилались в обгрунтування своїх вимог, як і факт наявності запису в державному акті про перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а також факт наявності договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 30 листопада 2012 року Дульською Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1336, продавцем за яким була ОСОБА_2 , покупцем - ОСОБА_1 .
Враховуючи той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 019129, виданий ОСОБА_14 22.12.2011 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), на якому проставлено відмітки про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано 02.03.2012 року за № 06-7-06215 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), та відмітка про перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , проставлена нотаріусом на підставі вищезазначеного договору, то дана земельна ділянка правомірно набута ОСОБА_1 .
Відповідь на адвокатський запит підтверджує, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2012 року між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), власником ділянки була саме ОСОБА_2 , а інші договори щодо відчуження даної ділянки не укладалися.
Крім того, важливим доказом у справі є те, що Прокураторою міста Києва в рамках кримінальної справи №50-6224 було накладено арешт на земельні ділянки, зокрема, на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:541:0088. Даний арешт діяв на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19 липня 2012 року Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області за реєстровим № 1-1210, та був знятий лише постановою про скасування арешту на майно від 14 листопада 2012 року.
При цьому, відомості про реєстрацію ОСОБА_9 права власності на вищевказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2012 року у Міському земельному кадастрі відсутні.
Позивач вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності перейшло до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_10 , повинен бути визнаний недійсним, а відтак є підстави для визнання електронних торгів недійсними у зв`язку з порушенням прав власника такого майна, витребування майна із чужого незаконного володіння.
Оскільки органами державної влади не було внесено інформацію про право власності ОСОБА_1 на вищезазначену земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно у позивача виникла наразі необхідність у визнанні права власності на земельну ділянку в судовому порядку.
За доводами скарги сторони позивача, правомірним рішенням суду буде рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі сторона позивача зазначає, що у зв`язку з поданням апеляційної скарги ОСОБА_1 поніс судові витрати, а саме:на сплату судового збору у розмірі 3913,35 грн.; на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн та за участь адвоката в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції у розмірі 9000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича адвокат Ярошенко Дмитро Валерійович просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року - без змін. Судові витрати у зв`язку з розглядом апеляційної скарги покласти на скаржника.
Зазначає, що Приватний виконавець не є власником майна та не може бути особою, у якої воно витребовується.
Таким чином, заявлення вимог до приватного виконавця є юридично помилковим, а обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Звертає увагу на те, що Приватний виконавець у межах виконавчого провадження не здійснює перевірку правомірності набуття боржником права власності на майно, яке зареєстроване за ним у встановленому законом порядку.
Повноваження виконавця визначені Законом України «Про виконавче провадження» і полягають у здійсненні заходів, спрямованих на реальне виконання рішення. Виконавець діє виключно на підставі офіційних відомостей державних реєстрів.
В свою чергу, покладення на виконавця обов`язку перевіряти законність усіх попередніх правочинів щодо майна означало б фактичний вихід за межі його повноважень та суперечило б принципу ефективності виконавчого провадження.
З огляду на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також в ДЗК України містилась інформація про те, що земельна ділянка з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала боржнику у виконавчому провадженні, а також на дату проведення опису та арешту вказаної земельної ділянки Приватному виконавцю не було відомо про наявність будь-яких спорів щодо вказаного майна, то у Приватного виконавця не було жодних правових підстав не проводити опис та арешт майна, а також не передавати його на реалізацію.
Переможець електронних торгів - ОСОБА_3 придбав майно за процедурою реалізації майна на торгах у порядку виконання судового рішення, а тому він є добросовісним набувачем майна та, таке майно згідно із закріпленим у статті 388 ЦК України «віндикаційним імунітетом», не може бути витребувано у нього, як добросовісного набувача.
Вважає, що позивачем не доведено будь-які недобросовісні дії зі сторони Приватного виконавця та переможця електронних торгів, позивачем також не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування правомірності укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 , а тому рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2025 у справі №760/25326/23 є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Стосовно судових витрат у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича адвокат Ярошенко Дмитро Валерійович зазначає, що орієнтований розрахунок судових витрат, які Приватний виконавець поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом апеляційної скарги у цій справі складає 7 000,00 грн. Документи, які підтверджують понесення судових витрат в повному обсязі будуть надані суду протягом п`яти днів з дати ухвалення постанови за результатом розгляду апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача  ОСОБА_3  адвокат Овчіннікова Ольга Сергіївна просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року - без змін. 
Зазначає що, виходячи із законодавства про державну реєстрацію речових прав, зокрема права власності на земельні ділянки, яке діяло до 01.01.2013 року, державна реєстрація права власності на земельну ділянку є необхідною умовою його виникнення, і моментом вчинення такої державної реєстрації переходу права власності є внесенням відомостей до Поземельної книги, що також підтверджується відміткою територіального органу Держземагентсва на державному акті. 
Однак, позивач ОСОБА_1 не здійснив державну реєстрацію права власності згідно вимог законодавства, а саме: або в Поземельній книзі до 01.01.2013 року, або в Державному реєстрі речових прав після 01.01.2013 року, а відтак, не набув права власності на спірну земельну ділянку.
Оскільки у позивача не виникло право власності на спірну земельну ділянку, то це, в свою чергу, виключає можливість порушення його прав третіми особами.
Окремо звертає увагу, що визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19 липня 2012 року нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори Кіровою О.О., не є ефективним способом захисту права в даній ситуації, і зумовлене тим, що покупець ( ОСОБА_16 ) по цьому договору вже не є власником земельної ділянки, так як її власником є інша особа  ( ОСОБА_17 ).
ОСОБА_3 є добросовісним набувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площа - 0,1000 га, кадастровий № 8000000000:72:541:0088. Дана земельна ділянка набута ним за результатом проведення прилюдних торгів, які були проведені з дотриманням законодавства, зокрема, ЗУ «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Мінюсту від 29.09.2016 р. №2831/5.
На момент проведення прилюдних торгів у загальнодоступних реєстрах та базах даних (Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Публічній кадастровій карті) були відсутні будь-які відомості про арешти, обтяження, крім тих, що були накладені в межах виконавчого провадження в якому проводилися зазначені прилюдні торги. В Єдиному державному реєстрі судових рішень не відслідковувалися (були відсутні) будь-які не вирішені судові спори щодо вказаної земельної ділянки, за обставинами яких остання може перебувати у володінні іншої особи, ніж власник, і може бути повернута власникові чи витребувана на його користь. Таким чином, у ОСОБА_3 , як учасника прилюдних торгів, а в подальшому набувача земельної ділянки, були відсутні обґрунтовані сумніви щодо того, що така земельна ділянка могла бути набута боржником, ОСОБА_9 , з порушенням законодавства.
Таким чином, вимога про витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 є безпідставною.
У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача  ОСОБА_3  інформує апеляційний суд та учасників справипро те, що відповідач  ОСОБА_3 очікує понести додаткові витрати на професійну правничу допомогу, що надається АО «ОМП» та адвокатом Служавим В. у зв`язку з апеляційним переглядом рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/25326/23 від 22.09.2025 року за цією скаргою у розмірі гривневого еквіваленту 2200 доларів США та 1000 доларів США, відповідно. Зазначені витрати включають: ознайомлення з апеляційною скаргою та додатками, складання і подання відзиву,підготовка та подання адвокатських запитів, документів по суті справи (крім відзиву) та інших процесуальних документів (клопотання тощо), будь-яких інших заяв (звернень), витрати за представництво в засіданні, витрати на друкування та відправку документів до суду та іншим учасникам справи.
Докази на підтвердження понесених витрат на правову допомоги та інших витрат під час розгляду цієї справи апеляційним судом будуть подані стороною відповідача протягом 5 днів після прийняття апеляційним судом остаточного судового рішення (постанови).
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кишеня Володимир Сергійович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Представник відповідача  ОСОБА_3  адвокат Овчіннікова Ольга Сергіївна та представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича адвокат Ярошенко Дмитро Валерійович просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року - без змін.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_13 , представник Державне підприємство «СЕТАМ» та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна в судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції,не з`явились. Про день та час слухання справи вказані учасники справи повідомлялись судом апеляційної інстанції у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідачів  ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , представника Державного підприємства «СЕТАМ»татретьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 30 листопада 2012 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дульською Т.В. та зареєстрований в реєстрі 1336 (а.с. 34-37, 38 том 1).
У договорі зазначено, що цей договір підлягає державній реєстрації. Відповідно до статті 182 ЦК України право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в Головному управління земельних ресурсів м. Києва.
Із наданих стороною позивача пояснень під час судового розгляду справи в суді, а також доводів в обгрунтування позовних вимог, слідує, що зареєструвати право власності на земельну ділянку в Головному управлінні земельних ресурсів ВО КМДА позивачу не виявилось можливим, оскільки управління в грудні 2012 року вже не здійснювало реєстрацію права власності. 28 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в Укрдержреєстр для реєстрації права власності на земельну ділянку. У ході реєстрації виявилось, що АДРЕСА_1 відсутній в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На цій підставі позивачу було відмовлено в реєстрації права власності на його земельну ділянку. У подальшому ОСОБА_1 звертався до Київської міської державної адміністрації з питанням щодо внесення даних про АДРЕСА_1 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Проте, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 15 травня 2013 року вирішено відмовити у державній реєстрації права власності на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю в переліку АДРЕСА_1 . Попри неможливість на той час зареєструвати земельну ділянку, ОСОБА_1 , як законний власник майна, здійснював утримання майна, зокрема, у 2013 році звертався до ПАТ «Київенерго» з приводу приєднання ділянки до електричних мереж, до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві з повідомленням про початок виконання будівельних робіт, яке не погоджено Інспекцією, у тому числі, з підстав незазначення повної інформації про державнй акт на право власності на землю (а.с. 21-26, 41, 42, 43, 44, 69-73 том 1).
У жовтні 2023 року з метою продажу спірної земельної ділянки позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. з метоюпосвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. від 09 жовтня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що ОСОБА_18 , відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не є власником земельної ділянки з кадастровим номером 8 000 000 000:72:541:0088, а отже, відповідно до ст. 658 Цивільного кодексу України, не має права її продажу (а.с. 52-53 том 1).
З цієї постанови вбачається, що для посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_18 був поданий договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 30 листопада 2012 року Дульською Т.В.. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1336, продавцем за яким була ОСОБА_2 , покупцем - ОСОБА_1 .
До зазначеного вище договору на виконання положень ч. 6 ст. 126 Земельного кодексу України (у редакції до 31.12.2012 року) долучено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 019129, виданий ОСОБА_19 22.12.2011 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), на якому проставлено відмітки про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано 02.03.2012 року за № 06-7-06215 Головним управлінням земельних, ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), та відмітка про перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , проставлена нотаріусом на підставі вищезазначеного договору. Будь-які інші відмітки, в тому числі відмітка про реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідним органом за ОСОБА_1 , на цьому державному акті відсутні.
На підставі статті 46-1 Закону України. «Про нотаріат» були отримані відомості, щодо прав на земельну ділянку (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 349340223 від 05.10.2023 року (деталізована)), відповідно до яких станом на 05 жовтня 2023 року власником земельної ділянки з кадастровим номером  8 000 000 000:72:541:0088 є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва, виданого 05.08.2021 року Марчук К.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріалілюго округу за реєстровим № 590 (а.с. 29 том 1).
Із наданих учасниками справи та досліджених доказів судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної дідянки від 19 липня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори Донецької області Кіровою О.О., ОСОБА_2 передала у власність, а покупець ОСОБА_13прийняла у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:541:0088, із сплатила обумовлену цим договором суму.
Відчужувана земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. 14 лютого 2012 року за реєстровим № 448, з долучанням до нього Державного акту на право приватної власності на землю (бланк акту серія ЯЖ № 019129), на якому є відмітка про перехід права власності до ОСОБА_2 на земельну ділянку на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. Суб`єкт права власності зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку 02 березня 2012 року за №06-7-06215 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) - а.с. 31-32 том 1, а.с. 188-189 том 2).
Із витребуваних судом матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, вбачається, що 19 травня 2021 року до Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась   ОСОБА_20 із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:72:541:0088 (а.с. 184-207 том 2).
25 травня 2021 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58322568, за яким право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088 зареєстровано за ОСОБА_9 (а.с. 184-206 том 2), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 червня 2021 року (а.с. 205-206 том 1) та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26 травня 2021 року (а.с. 207 том 1).
10 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В.Л. було видано виконавчий напис № 118 про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_21 грошової суми в розмірі 1 262 700 гривень (а.с. 204 том 1).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О.Л. від 26 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65576833 з примусового виконання виконавчого напису № 118, виданого 10 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В.Л., про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_21 грошової суми в розмірі 1 262 700 гривень (а.с. 204-205 том 1).
У рамках виконавчого провадження № 65576833 земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_22 євій Одінахон (боржник за виконавчим провадженням) на праві право власності була реалізована на електронних торгах.
14 липня 2021 року ДП "СЕТАМ" проведені електронні торги, на яких реалізовано земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:541:0088, що підтверджується протоколом № 548516 (а.с. 170-173 том 1).
Відповідно до зазначеного протоколу переможцем торгів є ОСОБА_3 .
05 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадежння» на підставі акта про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. 04 серпня 2021 року, та на підставі протоколу проведення електронних торгів № 548516 від 14 липня 2021 року ДП "СЕТАМ", зареєстроване в реєстрі за №590 (а.с. 33 том 1, а.с. 53 том 2).
Цього ж дня, 05 серпня 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088 (а.с. 23 том 1).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9, Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна, про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, визнання недійсними електронних торгів, визнання права власності та витребування майна, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що сторона позивача у судовому засіданні підтвердила факт того, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Зазначене також підтверджуєтьсяпостановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу  Лапкевич Т.В. від 09 жовтня 2023 року, з якої вбачається, що разом з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2012 року додано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 019129, виданий   ОСОБА_23 22 грудня 2011 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), на якому проставлено відмітки про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано 02 березня 2012 року, та відмітка про перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Будь-які інші відмітки, в тому числі відмітка про реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідним органом за   ОСОБА_1 , на державному акті відсутні.
За встановлених судом обставин відповідачі не порушували прав позивача, оскільки спірна земельна ділянка ніколи не належала на праві власності ОСОБА_1 через непроведення останнім державної реєстрації такого права відповідно до вимог закону. За таких обставин, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідачів.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.
Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, вказують на те, що 30 листопада 2012 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дульською Т.В. та зареєстрований в реєстрі 1336 (а.с. 34-37, 38 том 1).
Відповідно до пункту 1.2. договору, ця земельна ділянка належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. 14.02.2012 року за реєстровим № 448, про що зроблено відповідну відмітку на Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 019129, виданому двадцять другого грудня 2011 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 року № 922/922, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06-7-06104.
У договорі зазначено, що цей договір підлягає державній реєстрації. Відповідно до статті 182 ЦК України право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в Головному управління земельних ресурсів м. Києва.
Відповідно до частин 1, 2 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
З урахуванням положень статей 125, 126 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з пунктом «а» частини другої, частиною шостою статті 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI) право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державномуакті про правовласності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. 
Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1066-VI передбачено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.
Судом першої інстанції встановлено, що право власності       ОСОБА_24 а на земельну ділянку, з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, за адресою: АДРЕСА_1 , не було зареєстрованев установленому законом порядку. Позивач  ОСОБА_4 цей фактне заперечує.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 травня 2021 року, а також інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26 травня 2021 рокупідтверджується, що 25 травня 2021 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58322568, за яким право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, місце розташування:  АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_9. Підставою для державної реєстрації стали наступні документи: договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 1-1210, виданий 19 липня 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори Донецької області (а.с. 207 том 1, а.с. 206 том 2).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної дідянки від 19 липня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори Донецької області Кіровою О.О., ОСОБА_2 передала у власність, а покупець ОСОБА_22 єва Одінахон прийняла у власність, земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:541:0088, із сплатила обумовлену ним договором суму (а.с. 31-32 том 1, а.с. 188-189 том 2).
Предметом позову в цій справі є вимога     ОСОБА_24 , зокрема, про визнаннянедійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 19 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області; скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на ім`я ОСОБА_25 .
Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
За змістом положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
В розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи,безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Своєю чергою, оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17 та є сталим).
Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (постанова Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18).
Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права (постанова Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 та схожий за змістом - у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18).
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (такий усталений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20).
Під час розгляду цієї справи суд з`ясував, що позивач оспорює дійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори Донецької області Кіровою О.О., стороною якого він не є, з підстав вчинення правочину з порушенням положень статті 13-1 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 лютого 2012 року № 296/5, оскільки вважає, що спірний правочин було посвідчено Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області за межами розташування земельної ділянки та за межами населеного пункту місця проживання (реєстрації) продавця ОСОБА_2 .
У постанові від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17 Верховний Суд вказував, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Зважаючи на встановлені обставини того, що позивач не є стороною спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2012 року, укладеного між продавцем ОСОБА_2 та покупецем ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно керувалися тим, що позивач ОСОБА_1 повинен довести конкретні факти порушення його майнових прав та інтересів, як заінтересованої особи.
За встановлених обставин справи вбачається, що оспорюваний правочин земельної ділянки, з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, посвідчений 19 липня 2012 року, тобто, до укладенння між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, договору від 30 листопада 2012 року купівлі-продажу спірної земельної ділянки.
При цьому, суд першої інстанції з`ясував і ці обставини підтвердила сторона позивача у судовому засіданні, що після придбання спірної земельної ділянки на підставі цивільно-правової угоди від 30 листопада 2012 року     ОСОБА_4  не здійснив державної реєстрації прав на спірну земельну ділянку.
Той факт, що на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 019129 відсутня відмітка про реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідним органом за ОСОБА_1  також встановлений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В., яким постановою від 09 жовтня 2023 рокувідмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088(а.с. 52 том 1).
Тобто, як на дату укладення оспорюваного правочину (19 липня 2012 року), так і на дату звернення із цим позовом до суду (26 жовтня 2023 року) ОСОБА_1 не був власником спірної земельної ділянки у розумінні вказаних норм ЗК України.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, обґрунтовано констатував про недоведення позивачем ОСОБА_1 порушення оспорюваним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2012 року свого суб`єктивного права або законного інтересу, зокрема, й на момент вчинення цього правочину.
Ураховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність порушення оспорюваним правочином прав та законних інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові в частині заявлених вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеноого 19 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області, та похідної позовної вимоги про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на ім`я ОСОБА_25 .
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відомості про реєстрацію ОСОБА_9 права власності на вищевказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2012 року у Міському земельному кадастрі відсутні, на правильність висновків суду не впливають, оскільки, як зазначено у листі Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 жовтня 2023 року №05702-13401 відомості Міського земельного кадастру не є підтвердженням виникнення права власності (користування) земельними ділянками та носять виключно інформаційний характер, тоді як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 63-64 том 1).
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що важливим доказом у справі є те, що Прокураторою міста Києва в рамках кримінальної справи №50-6224 було накладено арешт на земельні ділянки, зокрема, і на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:541:0088, і даний арешт діяв на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19 липня 2012 року Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Донецької області за реєстровим № 1-1210, та був знятий лише постановою про скасування арешту на майно від 14 листопада 2012 року, є припущеннями заявника, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Як встановлено колегією суддів апеляційного суду й це вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви стороною позивача надано запит адвоката від 13 жовтня 2023 року, адресований Київській міській прокуратурі, про надання інформації та копії процесуального рішення щодо накладення арешту на спірну земельну ділянку в рамках кримінальної справи №50-6217, з тих підстав, що існують підозри вважати, що станом на дату укладення договору від 19 липня 2012 року було накладено арешт на земельну ділянку, з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088(а.с.43-44 том 1).
Матеріали справи не містять будь-яких інших доказів, відповідно до яких зазначена земельна ділянка станом на час укладення оспорюваного договору від 19 липня 2012 року перебувала під забороною на відчуження і про те, що відповідач ОСОБА_2 не мала права вільно розпоряджатися нерухомим майном станом на 19 липня 2012 року.
Також, протягом розгляду справи стороною позивача не надано суду як відповіді з Київської міської прокуратури, так і процесуального рішення правоохоронного органу щодо накладення арешту на спірну земельну ділянку.
Посилання позивача у доводах апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції було проігноровано обставин, на які сторона позивача посилались в обгрунтування своїх вимог, як і факт наявності запису в державному акті про перехід права власності на земельну ділянку від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а також факт наявності договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 30 листопада 2012 року Дульською Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1336, продавцем за яким була ОСОБА_2 , покупцем - ОСОБА_1 , є безпідставними, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів та їх юридичної оцінки. 
З наданої строною позивача до позовної заяви копії державного акта про право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088 вбачається, що на ньому відсутні записи про перехід права власності на цю земельну ділянку від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . 
Крім того, відмітка в державному акті про перехід права власності на земельну ділянку від первісного власника до наступного сама по собі не є документом, що підтверджує право власності.
Як передбачено частиною 1 статті 657 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до положень статті 182 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду; порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. 
Отже, відповідно до положень статті 182, 657 ЦК України право власності на земельну ділянку, що посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, підлягало державній реєстрації, а саме в Головному управління земельних ресурсів м. Києва, про що нотаріусом зазначено у посвідченому ним договорі купівлі-продажу від 30 листопада 2012 року.
Будь-яких доказів на підтвердження права власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку, в тому числі доказів, що таке право зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивачем не надано.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, в частині заявлених вимог позивача ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних (прилюдних) торгів з продажу арештованого майна відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 548516 від 14 липня 2021 року ДП «СЕТАМ», а саме земельної ділянки, площею 0.1000 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, місце розташування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2366749580000; визнання права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребування у ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0.1000 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, місце розташування: АДРЕСА_1 , колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.
Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто, в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців необхідно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, пункт 7.6). Тому в разі якщо право власності належало не боржнику, а іншій особі, це не може бути протиставлене покупцю (навіть якщо майно вибуло з володіння такої особи поза її волею), але лише за умови добросовісності покупця.
Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, то вона вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Тому, за відсутності в цьому Реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54).
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17; у постановах Верховного Судувід 13 березня 2018 року у справі № 911/494/17 та від 14 березня 2018 року у справі  № 910/1454/17.
Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
Сукупність цих обставин позивачем під час розгляду справи не доведено, зокрема, не надано належних і допустимих доказів, що зазначені ним порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів.
Так, основним мотивом для визнання результатів оспорюваних електронних торгів недійсними позивач зазначає те, що реалізована на цих торгах земельна ділянка належала йому на праві приватної власності.
Суд першої інстанції належним чином перевірив доводи позивача щодо належності йому на праві власності реалізованої на електронних торгах земельної ділянки та, відхиляючи їх правильно виходив з того, що єдиним власником земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, на момент проведення електронних торгів була ОСОБА_9.
Будь-яких доказів на підтвердження права власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку, в тому числі доказів, що таке право зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивачем не надано.
Отже, прилюдні торги не порушують прав та інтересів позивача у справі ОСОБА_1 .
Оскільки обов`язковою умовою для задоволення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушеного права саме особи, яка звертається до суду, а право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку на момент проведення торгів не було зареєстроване, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову з тих підстав, з якими позивач пов`язує недійсність електронних торгів.
Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про визнання його права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 8000000000:72:541:0088, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та витребування у ОСОБА_3 зазначеної земельної ділянки.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі  № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі  № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі  № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі  № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
У цій справі судом першої інстанції було встановлено, що після придбання спірної земельної ділянки на підставі цивільно-правової угоди від 30 листопада 2012 року ОСОБА_1 не здійснив державної реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088.
Станом на 25 травня 2021 року право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, місце розташування: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_9 .
Останнім набувачем спірної земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, є ОСОБА_3 , який набув у власність земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088, за результатами електронних торгів, проведених ДП "СЕТАМ" 14 липня 2021 року. 05 серпня 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:541:0088 (а.с. 23 том 1).
Колегія суддів ураховує, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.
Відповідно до сталої та сформованої судової практики Великої Палати Верховного Суду лише власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. 
При цьому, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі  № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 вказаного Закону).
Разом із цим, судом першої інстанції встановлено, що право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку не було зареєстроване. Позивач цей факт не заперечує.
Тобто, позивач не є власником спірної земельної ділянки у розумінні вказаних норм закону та судової практики Великої Палати Верховного Суду.
Установивши, що ОСОБА_1 не зареєстрував за собою право власності на спірну земельну ділянку,та він не може просити суд витребувати її на свою користь від титульного власника, суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок про відсутність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки на користь позивача із володіння останнього набувача ОСОБА_3 .
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кишені Володимира Сергійовича.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кишені Володимира Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: