Рішення
Іменем України
15 червня 2026 року       місто Чернігів

Справа №751/2405/26
Провадження №2/751/1624/26

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В. 
секретаря судового засідання Стрижак В. П. 

учасники справи:
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідачі - держава України в особі Державної казначейської служби України, Чернігівська обласна прокуратура

представник позивачів – ОСОБА_3 
представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури – Ляшенко Олександра Володимирівна
представник відповідача Державної казначейської служби України – Біркун Тетяна Миколаївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, - 

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача 

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури про стягнення з Державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди по 835 876,00 грн, а всього 1 671 762,00 грн (а.с.1-11). 
Заявлені вимоги позивачі обґрунтовують тим, що в період з 30.07.2016 по 20.08.2024 вони перебували під слідством за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України. Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.02.2022, який набрав законної сили 20.08.2024, їх визнано невинуватими у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та виправдано. Позивачі вважають, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування їм було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя, погіршенні стосунків з оточуючими, завданні шкоди їхній діловій репутації та честі. Крім того, у зв`язку з кримінальним переслідуванням вони були звільнені з органів Національної поліції України. За твердженням позивачів, душевних страждань зазнали не лише вони особисто, а й члени їхніх сімей. Тривале перебування під слідством та судом, постійна нервова напруга і переживання спричинили негативні зміни в їхньому психоемоційному стані та здоров`ї, що проявлялося у швидкій втомлюваності, пригніченому настрої, пасивності, підвищеній образливості та чутливості, замкнутості, зосередженості на негативних переживаннях і невпевненості у собі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі 

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 13.03.2026 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
У встановлений судом строк від відповідача - Державної казначейської служби України, надійшов відзив (а.с.98-103), відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що казначейство згідно зі своїми функціональними обов`язками, не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Оскільки казначейство жодних прав та інтересів позивачів не порушувало, шкоди не завдавало, то відповідно не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. Належним відповідачем у справі є Держава, яка бере участь через відповідний орган (органи) державної влади, діями/бездіяльністю якого (яких) завдано позивачам шкоди. Таким органом у цій справі є Чернігівська обласна прокуратура, дії посадових осіб якої, на думку позивачів, призвели до порушення їхніх прав та законних інтересів. Крім того, позивачами не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та тяжкими фізичними і моральними стражданнями, на які вони посилаються. Вказаний розмір моральної шкоди розрахований невірно, оскільки повинен застосовуватися розмір мінімальної заробітної плати, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600,00 грн, а не 8 647,00 грн.
Також у встановлений строк Чернігівська обласна прокуратура подала відзив (а.с.142-145), у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказала, що причинами тривалого розгляду вказаного кримінального провадження в суді є повторний його перегляд в суді першої та апеляційної інстанцій, перегляд в касаційному порядку, зміна підсудності кримінального провадження суду апеляційної інстанції, неодноразове відкладення судових засідань у зв`язку з карантинними обмеженнями, які мали місце у 2020-2021 роках, початком військової агресії у 2022 році та введенням в країні воєнного стану. Здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях, прокурори діяли в межах повноважень відповідно до діючого законодавства. Втручання у конституційні права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було об`єктивно необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального процесу. Проведені у провадженні слідчі (розшукові) дії та прийняті рішення зумовлені вимогами кримінального процесуального закону щодо забезпечення органом розслідування швидкого, повного та неупередженого розслідування. Законом установлено єдиний допустимий вид доказів протиправності рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури - обвинувальний вирок або інше рішення суду про це, позивачами не доведено протиправність рішень, дій або бездіяльності відповідача. За таких обставин, є безпідставними доводи позивачів про завдання їм моральної шкоди протиправними діями або бездіяльністю працівників прокуратури, оскільки будь-які дії прокурорів такими не визнавались судом та не скасовувались. Ухвалення виправдувального вироку є результатом реалізації принципу змагальності, встановленого ст. 22 КПК України, а не наслідком незаконних дій під час досудового розслідування.
Ухвалою суду від 16.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях позивачів. Зокрема щодо ОСОБА_1 зазначив, що безпідставне обвинувачення його в злочині завдано великої шкоди його репутації, чим завдало великих душевних страждань. Щодо ОСОБА_2 вказав, що внаслідок його звільнення зі служби він тривалий час залишався без заробітку, медичного та соціального захисту. Все це вплинуло на відносини з матір`ю, бо вимушений був жити за її кошти. 
Представники відповідачів Державної казначейської служби України та Чернігівської обласної прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову повністю, відповідно до поданих відзивів.
Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України, 03.06.2026 оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосив дату та час його проголошення 15.06.2026 о 12 год 20 хв.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Слідчим у кримінальному провадженні – начальником слідчого відділу прокуратури Чернігівської області Кожедубом Є.М. за погодженням з процесуальним прокурором – заступником прокурора Чернігівської області Івашком С.В. 30.07.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України (а.с.16-17, 18-20).
21.10.2016 обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення №42016270000000186 від 28.09.2016, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, направлено до Городнянського районного суду Чернігівської області для розгляду по суті (а.с.21-24).
Городнянський районний суд Чернігівської області вироком від 20.03.2017 визнав невинуватими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України та виправдав їх, оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченими (а.с.27-32).
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 06.04.2018 вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.с.33-39).
Постановою Верховного Суду від 04.06.2019 касаційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 06.04.2018 скасовано з призначенням нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції (а.с.40-43).
04.12.2019 Чернігівським апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу прокурора, скасовано вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 20.03.2017 та призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції (а.с.44-46).
Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.02.2022 обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано невинуватими за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в їхніх діях складу інкримінованого кримінального правопорушення (а.с.48-54).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.08.2024 у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовлено та вирок суду першої інстанції від 08.02.2022 залишено без змін (а.с.67-85).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
За змістом ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Згідно з пунктом 1 статті 2 указаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Згідно зі статтею 3 указаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч.5-6 ст.4 вищезазначеного Закону).
Згідно з ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Верховний Суд у постановах від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20 (провадження № 61-3676св22), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 30 вересня 2022 року у справі № 753/4724/21 (провадження № 61-947св22), від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22) зробив такі висновки: «Статтею 13 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодування немайнової (моральної) шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення».
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження законної сили.
Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Факт перебування позивачів під слідством та судом, постановлення виправдувального вироку, свідчить про незаконність повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, і є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Отже незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури щодо притягнення позивачів до кримінальної відповідальності завдали значної моральної втрати, призвели до тривалого істотного порушення нормальних життєвих зв`язків, вимагали від них додаткових зусиль для організації свого життя - необхідності постійного зосередження на цій проблемі, що обумовлювало залучення значних душевних, фізичних і матеріальних ресурсів, що обмежувало реалізацію життєвих планів.
Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Сукупний аналіз норм ст.ст. 43, 532 КПК України дозволяє дійти висновку про те, що притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування закінчується з моменту набрання виправдувальним вироком щодо особи законної сили.
Судом встановлено, що 30.07.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.02.2022, яким позивачів виправдано у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, ухвалою Київського апеляційного суду від 20.08.2024 був залишений без змін, тому саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивачі вважаються такими, що реабілітовані та позбавлені будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно них - завершеним.
Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували під слідством та судом з 30.07.2016 до 20.08.2024, що загалом становить 8 років 22 дні (96 місяців 22 дні). 
У постанові від 15 січня 2026 року у справі № 607/24623/24 (провадження № 61-13114св25) Верховний Суд зазначив, що Закон № 266/94-ВР є спеціальним законом і саме його норми регулюють порядок і умови визначення розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах. Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення виплат за рішеннями суду у сумі 1 600,00 грн не підлягає застосуванню під час вирішення спору.
Такий правовий висновок щодо неможливості застосування спеціальної розрахункової величини, визначеної Законом про Державний бюджет України, для обчислення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та органів досудового розслідування, узгоджується також із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 22 січня 2025 року у справі № 524/6017/22, від 12 лютого 2025 року у справі № 753/75/23, від 27 лютого 2025 року у справі № 161/20724/23, від 09 квітня 2025 року у справі № 757/1549/21, від 18 лютого 2026 у справі № 554/2052/22.
Отже посилання представника Державної казначейської служби України на статтю 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» є безпідставним та не підлягає врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди. 
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2026 року визначено у сумі 8 647 грн.
Отже, з урахуванням строку перебування позивачів під слідством та судом (96 місяців 20 днів) і мінімального місячного розміру заробітної плати, встановленого на момент ухвалення рішення судом відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» (8 647,00 грн), мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 836 248,58 грн, що обчислюється як сума (8647,00 грн х 96 місяців) + (8647,00 грн /31 день х 22 днів).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ураховуючи тривалість перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких вони зазнали, їх можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, позивачі були звільнені зі служби, виходячи із засад розумності та справедливості, зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні, суд за своїм внутрішнім переконанням, та в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про задоволення позову та стягнення на користь кожного позивача по 835 876,00 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Щодо доводів представника відповідача Державної казначейської служби України про те, що казначейство не є учасником спірних правовідносин і прав позивача не порушувало, то вони є безпідставними з огляду на таке.
Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України)
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц).
У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Згідно зі ст. ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з державного бюджету України. 
Таким чином, враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши усі доводи позивачів щодо обґрунтування ними як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури за час перебування під слідством та судом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, суд, -  
Вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди – задовольнити.
Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 835 876 (вісімсот тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 00 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 835 876 (вісімсот тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 00 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 15.06.2026. 

Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Позивач – ОСОБА_2 (місце поживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач – Державна казначейська служба України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд.6 м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 37567646)

Відповідач – Чернігівська обласна прокуратура (місцезнаходження: вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів 14000, код ЄДРПОУ 02910114)  

Суддя Н. В. Маслюк