Справа №: 343/961/26 
Провадження №: 1-кп/343/111/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
з участю: прокурора – ОСОБА_3 , 
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 03.04.2026 року за № 12026091160000109, про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого верстатником на ТзОВ «Уніплит», одруженого, який має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, несудимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.
Злочин вчинено за таких обставин.
Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2025 року в справі № 343/1297/25, що набрала законної сили 21.10.2025 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Будучи належним чином ознайомленим з даною постановою, оскільки частково сплачував присуджену суму штрафу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду про позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями на всій території України, ОСОБА_4 продовжив керувати транспортними засобами, а саме: 02.04.2026 року, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався до будинку АДРЕСА_2 , де о 19:51 год. був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області за порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, оскільки керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених в обвинувальному акті обставин. При цьому пояснив, що того дня в його дружини, яка перебувала на 7-му місяці вагітності, почалися болі в животі, він сильно злякався і невідкладно повіз її до лікарні, а коли повертався додому, був зупинений працівниками поліції. Він знав про те, що постановою суду позбавлений прав керування транспортними засобами, розуміє, що вчинив неправильно, за що готовий понести покарання, щиро розкаюється у вчиненому і обіцяє до відновлення прав керування за кермо більше не сідати.
Так як обвинувачений в судовому засіданні свою вину визнав повністю та надав суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив обсяг досліджуваних доказів в даному кримінальному провадженні, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та істинності позиції якого в суду немає, та дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки він умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.
Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, оскільки обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин судом не встановлено. 
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. 
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він одружений, має на утриманні 2 малолітніх дітей, працює верстатником на ТзОВ «Уніплит», позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, під спостереженням лікаря-психіатра КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» з приводу психічних захворювань, в тому числі у зв`язку з вживанням психоактивних речовин, не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. 
Відповідно до досудової доповіді органу пробації № 810/38/5/1-26 від 15.05.2026 року (а.с. 20-22), беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення волі або обмеження волі не становить висової небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб). 
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням викладеного, за наявності вищеназваних пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням особи обвинуваченого, його суб`єктивного відношення до вчиненого, суд вважає, що ОСОБА_4 слід обрати покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, за якою його визнано винним, призначивши його у вигляді штрафу в максимальному різмірі, передбаченому санкцією цієї статті, тобто в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дане покарання, на думку суду, відповідає скоєному та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, судові витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень). 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: