КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ

Справа № 947/37723/25
Провадження № 2/947/511/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого – судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
06.10.2025 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року в загальному розмірі 25790,78 доларів США та судові витрати.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту згідно з умовами якого остання отримала від позивача кредит в розмірі 32900,00 дол. США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань боржника за вказаним договором ОСОБА_3 виступив поручителем по кредитному договору та майновим поручителем по іпотеці та зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед кредитором за зобов`язаннями, що випливають з договору про надання споживчого кредиту та іпотеки.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором, у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникла заборгованість, на загальну суму у розмірі 25 790,78 дол. США.
19 квітня 2024 року між АТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 19/04/2024, згідно з яким всі права та обов`язки за кредитним договором № 0011122651000 від 28.02.2007 року перейшли до Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКОМФІНАНС», а згодом у зв`язку з укладенням 19 квітня 2024 року договору про відступлення права вимоги до ТОВ «Компані Фінанс».
Як зазначає позивач у позові, ОСОБА_3 помер, після смерті якого відкрилась спадщина та спадкоємцем до майна якого, яким прийнято спадщину, є ОСОБА_1 .
Оскільки, відповідачкою боргові зобов`язання спадкодавця, в добровільному порядку не виконані та приймаючи, що до складу спадщину входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, позивач був вимушений звернутись до суду з цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2025 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 18.12.2025 року судом було закрито стадію підготовчого провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання призначене на 16.04.2026 року сторони по справі не з`явились.
Від представника позивача 09.02.2026 року надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі.
Відповідачка – ОСОБА_1 (надалі за текстом – Відповідачка) у судове засідання призначене на 16.04.2026 року також не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. 
Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 
Згідно з відповіді №1862986 від 07.10.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, судом 07.10.2025 року отримано відповідь №1863000 з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
За наслідком отриманої судом відповіді, оскільки остання не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення відповідачки про дату, час і місце проведення судових засідань шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, за фактичним місцем проживанням відповідачки, як внутрішньо-переміщеної особи, однак уся поштова кореспонденція, яка була скерована для вручення відповідачці, була повернута до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Одночасно повідомлення відповідачки про дату, час і місце проведення судового засідання здійснювалось шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого, відповідачка у відповідності до приписів ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою належним чином.
Таким чином, відповідачка про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином, однак, у встановлений судом строк не скористалась процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомила.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 16.04.2026 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню, з наступних підстав
Судом встановлено, що 28.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0011122651000, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 32900 доларів США 00 центів та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 166145 гривень 00 копійок за курсом Національного банку України на день укладання договору.
Відповідно до п. 1.2.1. договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 28 лютого 2007 року по 28 лютого 2017 року.
Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п. 1.5. договору).
Відповідно до пункту 2.1. розділу 2 договору, у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається: застава нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , порука - ОСОБА_3 . 
У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань цим договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку (п. 10.1. договору).
Того ж дня, 28.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» як кредитором, ОСОБА_2 як позичальником та ОСОБА_3 як поручителем укладено договір поруки №99417, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 0011122651000 від 28 лютого 2007, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
Відповідно до п.п. 1.3, 1.4. договору, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в вищеназваному кредитному договору. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.
Також, 28.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким Володимиром Андрійовичем та зареєстрованого в реєстрі №491, відповідно до п.1.1 іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 18,8 кв.м., загальною площею 34,7 кв.м. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 340133 гривні 00 копійок.
У відповідності до положень договору вбачається, що переданий в іпотеку предмет – квартира АДРЕСА_3 , була власністю іпотекодавців ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 27 листопада 2006 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради.
Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер в ДРФО НОМЕР_2 , за договором про надання споживчого кредиту за №0011122651000 від 28 лютого 2007 року, та за договором про надання споживчого кредиту №0011122670000/2 від "28" лютого 2007 року, а саме, але не обмежуючись зобов`язаннями передбаченими іпотечним договором.
Позивачем надано до суду роздруківку рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2014 року по цивільній справі №520/3920/14-ц.
Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Частиною 2 ст.3 означеного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
За наслідком чого, судом було перевірено та встановлено наявність оприлюдненого у Єдиному державному реєстрі судових рішень тексту наданого позивачем рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2014 року по цивільній справі №520/3920/14-ц, який відповідає поданій до суду роздруківці цього рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень. 
У відповідності до вказаного рішення вбачається, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/3920/14-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року. 
За наслідком розгляду вказаної справи, 23.09.2014 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з позичальника - ОСОБА_2 (ІНН: НОМЕР_2 ) на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість в розмірі 25790,78 дол. США (що за курсом НБУ станом на 25.03.2014 року становить 267610,31 грн.) та компенсацію судових втрат в розмірі по 2676,10 грн.
З тексту даного рішення суду також вбачається, що в межах даної цивільної справи ПАТ "УкрСиббанк" також заявлялись вимоги до поручителя ОСОБА_2 – ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року. 
Однак, у відповідності до зазначених судом обставин в рішенні суду, провадження з розгляду вимог позивача до ОСОБА_4 , як до солідарного боржника за зобов`язаннями що випливають з договору про надання споживчого кредиту №0011122651000 було закрито ухвалою Київського районного суду міста Одеси у зв`язку зі смертю фізичної особи та неможливістю правонаступництва у зобов`язаннях з поручительства.
Приймаючи встановлені судом в даній справі обставини, що поручителем ОСОБА_2 за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року був ОСОБА_3 , ані зазначена у вказаному рішенні суду про стягнення заборгованості за цим кредитним договором особа – ОСОБА_4 , судом з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи приписи ч. 7 ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» перевірено за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень постановлену Київським районним судом міста Одеси ухвалу про закриття провадження у справі №520/3920/14-ц, за наслідком чого встановлено наступне.
Так, в межах цивільної справи №520/3920/14-ц, 23.09.2014 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу у справі за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, якою провадження у справі за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3  про стягнення заборгованості, – закрито. Цивільну справу за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – вирішено розглядати в загальному порядку.
Даною ухвалою суду встановлено, що згідно листа РС ВДРАЦС у місті Одесі №3322 від 27.05.2014 року відповідач ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер актового запису про смерть 1942 від 19.06.2012 року.
Вищевказане рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2014 року та ухвала Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2014 року ухвалені по цивільній справі №520/3920/14-ц, у відповідності до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, не оскаржувались та набрали законної сили.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи встановлені обставини в ухвалі Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2014 року щодо заявлених вимог безпосередньо до позичальника - ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року, а також встановлених обставин про смерть відповідача саме - ОСОБА_3 , з одночасним врахуванням, що за даними матеріалами справи підтверджується, що поручителем ОСОБА_2 за виконанням зобов`язань за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року виступав саме – ОСОБА_3 , суд вважає встановленим допущення в рішенні Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2014 року по цивільній справі №520/3920/14-ц описки в чатсині зазначення даних щодо поручителя ОСОБА_2 , відомості про якого зазначені як – « ОСОБА_4 », ані - « ОСОБА_3 ».
Отже, вказані обставини в цілому свідчать, що в межах цивільної справи №520/3920/14-ц, ПАТ "УкрСиббанк", як кредитором, у 2014 році заявлялись вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року в солідарному порядку з позичальника - ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 , однак у зв`язку зі смертю поручителя – ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , провадження у справі в частині вимог до нього – ОСОБА_3 було закрито, а розгляд справи завершено ухваленням рішення суду про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року саме з позичальника – ОСОБА_2 .
Згідно з наданою до суду інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №410999856 від 02.02.2025 року, судом встановлено, що предмет іпотеки за договором іпотеки від 28.02.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №491, переданий ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань у тому числі за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року, - квартира АДРЕСА_3 , починаючи з 20.10.2021 року значиться зареєстрованою з часткою за особою ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 20.10.2021 року Київською державною нотаріальною конторою у місті Одесі, зареєстрованого в реєстрі за №5-946.
Також судом встановлено, що 19.04.2024 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» укладено договір факторингу №19/04/2024 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим 28.02.2007 року Главацьким В. А. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 491, який в свою чергу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком Анатолієм Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за №564. 
За умовами вказаного договору факторингу №19/04/2024 від 19.04.2024 року, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати клієнту суму фінансування за плату та на умовах, визначених цим договором. За домовленістю сторін та згідно положень ч. 1 ст. 1084 Цивільного кодексу України фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права вимоги.
19.04.2024 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» до вказаного договору також були укладені: 
- акт приймання-передачі документації до договору факторингу № 19/04/2024 від 19.04.2024 року, за умовами якого Акціонерне товариство «Укрсиббанк» передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» приймає документацію за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року (в системі обліку клієнта №11122651000), укладеного з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), а саме: договір про надання споживчого кредиту №0011122651000 від 28.02.2007 року (в системі обліку Клієнта №11122651000), укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , з усіма додатками та додатковими угодами (копія); договір поруки №99417 від 28.02.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з усіма додатками та додатковими угодами (копія); договір іпотеки (реєстровий №491) від 28.02.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з усіма додатками та додатковими угодами (копія); копії матеріалів судового та провадження (копія);
- акт приймання-передачі права вимоги від 19.04.2024 року, за умовами якого клієнт передає (відступає) фактору права вимоги, а фактор приймає права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором. Клієнт та фактор підтверджують, що відступлення прав вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту приймання-передачі, як передбачено договором.
Згодом, 19.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11122651000 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим 28.02.2007 року Главацьким В. А. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 491, який в свою чергу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком Анатолієм Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за №566.
За умовами вказаного договору про відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11122651000 від 19.04.2024 року, первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0011122651000 від 28.02.2007 року (в системі обліку Клієнта № 11122651000), боржник - ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . За основним договором відступаються наступні права на загальну суму прав грошової вимоги, що становить 66734 доларів США 04 центи, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату укладання цього договору становить - 2 642 914,90 гривень 90 копійок.
19.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» до вказаного договору також були укладені: 
- акт приймання-передачі документації, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» приймає документацію за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року (в системі обліку клієнта №11122651000), укладеного з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), а саме: договір про надання споживчого кредиту №0011122651000 від 28.02.2007 року (в системі обліку клієнта № 11122651000), укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , з усіма додатками та додатковими угодами (копія); договір поруки №99417 від 28.02.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з усіма додатками та додатковими угодами (копія); договір іпотеки (реєстровий № 491) від 28.02.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з усіма додатками та додатковими угодами (копія); копії матеріалів судового та провадження (копія);
- акт приймання-передачі права вимоги від 19.04.2024 року, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги, а новий кредитор приймає права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором. Первісний кредитор та новий кредитор підтверджують, що відступлення прав вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту приймання-передачі, як передбачено договором.
28.01.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської Колечком Дмитром Миколайовичем в рамках виконавчого провадження ВП № 75606140 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме на 1/2 частки квартири, загальною площею 34.7, житлова площа (кв.м): 18.8, за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності боржнику ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, № НОМЕР_3 , 27.11.2006, Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2482543351100.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України).
Отже, позивач набув право вимоги за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року, укладеним з ОСОБА_2 та укладеними до нього забезпечувальними договорами.
Позивач – ТОВ «Компані Фінанс» в даній справі звернулось до суду з цим позовом до ОСОБА_6 , як спадкоємця померлого поручителя за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року – ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, посилаючись на те, що заборгованість з поручителя за вказаним договором не стягувалась, про смерть поручителя позивач, як правонаступник кредитора не був обізнаний, а боргові зобов`язання, які виникли за життя ОСОБА_3 перейшли до його спадкоємця ОСОБА_1 .
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України)
За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 546 ЦК України врегульовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. (ч.1 і 2 статті 553 ЦК України).
Статтею 559 ЦК України врегульовано, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.
Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.
Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.
У відповідності до положень статті 1281 ЦК України в редакції станом на час відкриття спадщини до померлого ОСОБА_3 , спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 
Відповідно до положень статті 1282 ЦК України, у зазначеній редакції, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. 
У відповідності до діючої редакції статей 1281 та 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц (провадження № 14-12цс24) вказано, що: «Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту. Встановлення темпоральних обмежень як для подання заяви про прийняття чи відмову від спадщини, так і для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника збалансовує інтереси учасників спадкових відносин та унеможливлює продовження стану невизначеності у цивільних відносинах, які зазнають змін у зв`язку зі смертю одного з їх учасників. Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника регламентуються приписами статті 1281 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених порукою (іпотекою). Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань (див.: пункти 55-62 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, пункт 69.5 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, пункт 39 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, пункт 99 постанови від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17)».
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Досліджуючи надані до суду докази, судом встановлено, що поручителем за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року –виступав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Виходячи зі встановлених судом обставин вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , первісний кредитор за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року – ПАТ «УкрСиббанк» пред`являв до суду позов про солідарне стягнення з позичальника – ОСОБА_7 та її поручителя ОСОБА_3 заборгованості за зазначеним кредитним договором, в межах розгляду якого судом було встановлено факт смерті поручителя ОСОБА_3 та ухвалою суду від 23.09.2014 року у справі №520/3920/14-ц закрито провадження в частині вимог до нього з підстав недопущення процесуального правонаступництва.
Як вже судом встановлено, ухвала Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2014 року у справі №520/3920/14-ц, набрала законної сили та не оскаржувалась сторонами у справі, за наслідком чого доводи позивача про пред`явлення вимог до спадкоємців померлого ОСОБА_3 , за наслідком процесуального правонаступництва, є безпідставними.
Додатково суд зазначає, що приймаючи вищевикладені обставини вбачається, що первісному кредитору за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року – ПАТ «УкрСиббанк» було відомо про смерть боржника - ОСОБА_3 починаючи з 23.09.2014 року, тобто з дня постановлення ухвали Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2014 року у справі №520/3920/14-ц.
Дані обставини також спростовують доводи сторони позивача про з`ясування інформації про смерть ОСОБА_3 лише у 2025 році під час здійснення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №75606140.
Жодних належних доказів на підтвердження пред`явлення вимог кредитором за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року до спадкоємців померлого боржника – ОСОБА_3 в межах визначених строків передбачених статтею 1281 ЦК України, до суду не надано.
Щодо наданих позивачем до суду копій накладних та описів вкладення до цінного листа, з яких вбачається скерування 11.02.2025 року ТОВ «КОМПАНІ ФІНАНС» на адресу ОСОБА_1 та Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі документу – претензія з вимогою до спадкоємців з додатками, судом не приймається, оскільки до суду не надано безпосередньо тексту претензії ТОВ «КОМПАНІ ФІНАНС», яка була скерована останнім, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити її зміст та встановити відношення до заявлення вимог саме в рамках боргових зобов`язань померлого боржника – ОСОБА_3 за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року.
Крім того, враховуючи дату скерування вищевказаної претензії вбачається, що її пред`явлення також здійснено правонаступником кредитора за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року поза межами встановлених строків передбачених статтею 1281 ЦК України.
Одночасно судом враховується, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Отже, усі дії вчинені (або не вчинені) первісним кредитором є обов`язковими та мають такі ж правові наслідки і для правонаступника цієї сторони, тобто до правонаступника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ ФІНАНС», яке на підставі договорів про відступлення права вимоги набуло право вимоги за кредитним договором №0011122651000 від 28.02.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 , та забезпечувальними до нього договорами.
Додатково суд зазначає, що позивач зазначаючи про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_3 , в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження цих обставин, враховуючи, що лише зазначення про свідоцтво про право на спадщину від 20.10.2021 року в якості підстави набуття ОСОБА_1 права власності на частику іпотечного майна, не може бути належним доказом на підтвердження цих обставин, без надання інших доказів які б підтверджували підстави видачі цього свідоцтва.
Також під час розгляду справи, позивачем не заявлялось жодного клопотання щодо витребування доказів, у тому числі належним чином завіреної копії спадкової спарви до майна померлого ОСОБА_3 . 
Ухвалюючи рішення суду в даній справі, судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного в цілому суд доходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за наслідком чого у задоволенні позову слід відмовити.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки позов задоволенню не підлягає, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282, 352-354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» (місцезнаходження: 01103, м. Київ, б-р Дружби народів, 22, офіс 7) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) про стягнення заборгованості – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення афінанпеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27.04.2026 року.

Головуючий       Л. В. Калініченко