Справа № 541/1844/26
Номер провадження3/541/425/2026

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Морозовська О.А., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргороді матеріали, які надійшли з Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миргород, Полтавської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , ФОП, особи з інвалідністю 3 групи, РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
в с т а н о в и в:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №ПП010267 від 12.05.2026, 12 травня 2026 року о 15 год. 06 хв. в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 на автомобілі VOLSWAGEN д.н.з. НОМЕР_2 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів без одержання ліцензії з даного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до ст. 734 «Про ліцензування видів господарської діяльності». Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні своєї вину визнав частково. Суду пояснив, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, хотів спробувати надавати послуги з перевезення пасажирів, ліцензію не брав, підвіз знайому і в перший день був зупинений працівниками держслужби України з безпеки на транспорті. 
Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом ( ст. 7 КУпАП).
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення; чи винна особа у його вчиненні; чи підлягає особа адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 1, п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII, перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування. Ліцензія - це право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.
Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.
Ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів. Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі на такий вид робіт як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі або надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення.
Стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Частиною 1 ст. 164 КУпАП установлено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди)
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. Господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. У свою чергу, суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є суб`єкт господарювання, його посадова особа, яка здійснює господарську діяльність без відповідного дозволу (ліцензії).
Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність- це діяльність особи, яка пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Згідно ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Отже, за змістом ст. 164 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення наступає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Згідно зі ст. 20 ч. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.
У провину ОСОБА_1 , згідно протоколу про адміністративне правопорушення №ПП010267 від 12.05.2026, ставиться здійснення господарської діяльності, а саме: надання послуг з перевезення громадян, без ліцензії на право займатись господарською діяльністю у сфері надання послуг перевезення. Однак протокол про адміністративне правопорушення містить лише формальне посилання на те, що ОСОБА_1 займався господарською діяльністю з надання послуг з перевезення громадян, не зазначено жодного конкретного випадку надання вказаної послуги, не містить відомостей про систематичність, виконання на професійній основі (вчинення три і більше разів) інкримінованих ОСОБА_1 дій, що є необхідною ознакою господарської діяльності. Долучений до матеріалів справи відеозапис містить лише фіксацію автомобіля та процесу складання протоколу про адміністративне правопорушення, факту перевезення громадян, отримання ОСОБА_1 доходу, матеріалами справи не зафіксовано.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Що стосується як доказу фото автомобіля, суд не знаходить законних підстав вважати, що воно хоч якимось чином свідчить про здійснення господарської діяльності.
Фото автомобіля з шашкою таксі може свідчити про пропозицію надання таких послуг, проте до адміністративної відповідальності не може бути притягнута особа, яка лише мала намір вчинити неправомірне діяння
При цьому суд зазначає, що за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензії, передбачена відповідальність ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Інших доказів з яких би вбачалося, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, суду не надано.
Сам по собі протокол про вчинення адміністративного правопорушення не може свідчити про наявність події адміністративного правопорушення.
Отже, матеріали справи не містять жодних належних доказів, що ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі без оформлення ліцензії на даний вид діяльності та як суб`єкта господарювання.
За вищезазначених обставин, відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Таким чином, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, матеріали справи не містять.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;
Ураховуючи те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена, суд приходить до переконання, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 164, 221, 247, 268, 280, 283-284 КУпАП, суддя, -
у х в а л и в:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя       О. А.  Морозовська