ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 р.	Справа № 520/1331/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/1331/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "   
про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) через свого адвоката Ухова Р.В. звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - ДПОП «ОШБ НПУ «Лють», відповідач), в якому просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати наказ № 373 від 26.12.2024 ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського взводу №1 роти №4 полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції;
2. Визнати протиправним та скасувати наказ ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» №31 о/с від 10.01.2025 «По особовому складу»;
3. Зобов`язати ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» видати розпорядчі документи щодо поновлення на службі в поліції поліцейського взводу №1 роти №4 полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;
4. Допустити судове рішення в частині поновлення на службі в поліції поліцейського взводу №1 роти №4 полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 до негайного виконання;
5. Стягнути із ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по час ухвалення судового рішення;
6. Стягнути із ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» судові витрати понесені ОСОБА_1 ..
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення безпідставно спирався на письмові пояснення, як доказ, що надані поліцейськими під час службового розслідування, а саме на пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та Скаржника - ОСОБА_1 оскільки сторона позивача заперечувала їх. Стороною позивача до суду першої інстанції скеровувалось клопотання, щодо виклику свідків для надання пояснень цими свідками безпосередньо в приміщенні суду.
Стосовно пояснень самого позивача, на які в своєму рішенні посилається суд першої інстанції, стверджував, що вони були отримані шляхом введення Відповідачем позивача в оману. 
Вважає, що у зв`язку з тим, що судом першої інстанції було відмовлено позивачеві у проведенні розгляду справи за правилами загального позовного провадження, його позбавлено права на надання пояснень під час судових засідань.
Вважає недоречним посилання на позицію Верховного Суду про те, що відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності поліцейського не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту відповідач має право застосувати до поліцейського такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, оскільки позивач надавав до суду першої інстанції копії постанови Дніпровського апеляційного суду у справі №175/1010/25, якою постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення закрито.
Вважає, що працівники патрульної поліції взагалі не зібрали доказів керування позивачем транспортним засобом та його причетності до ДТП, 
Зазначає, що постанова серії ДПО 18 №785616 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України складена відносно ОСОБА_1 також оскаржена у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області, оскільки відсутні правові підстави його притягнення до відповідальності. Аналогічна ситуація із протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 126 КУпАП України що складена відносно позивача, оскаржена у Солом`янському районному суді міста Києва.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення позивача, представників сторін та покази свідка, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.
Відповідно до наказу т.в.о. начальника ДПОП «ОШБ «Лють» від 09.08.2024 №1140 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 призначено поліцейським взводу №1 роти №4 полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП «ОШБ НПУ «Лють», звільнивши з посади поліцейського взводу №2 роти №3 штурмового батальйону №1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП «ОШБ НПУ «Лють», з 15 серпня 2024 року.
11.11.2024 в.о. командира зведеного підрозділу УПОП №3 ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» надійшов рапорт від командира роти №4 полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють», відповідно до якого 10.11.2024 близько 22:40 на перехресті вулиць Паркової та Ярослава Мудрого у м. Краматорськ Донецької області поліцейський взводу № 1 роти № 4 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старший сержант поліції ОСОБА_1 (0031992), ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухаючись на власному транспортному засобі «Hyundai» Tucson д. н. з. НОМЕР_1 , спільно з інспектором взводу № 2 роти № 4 полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 (0107529), ІНФОРМАЦІЯ_4 , на перехресті вул. Паркової та вул. Ярослава Мудрого в м. Краматорськ Донецької області, не впоравшись з керуванням здійснив наїзд на електроопору. Під час складання адміністративних матеріалів поліцейськими БПП в м. Краматорськ та м. Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області, у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 , на місці події пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALCOTESTER», результат огляду позитивний 1.99%. Також, встановлено, що ОСОБА_1 керував зазначеним автомобілем без полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 
Відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і за ст. 124 КУпАП.
Відповідно до доповідної записки начальника управління моніторингу ДПОП «ОШБ «Лють» до управління моніторингу надійшла інформація про складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та протоколу за ст. 124 КУпАП стосовно поліцейського взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . 
З огляду на зазначене, з метою повної та об`єктивної перевірки інформації щодо можливого порушення службової дисципліни старшим сержантом поліції ОСОБА_1 запропоновано призначити відповідне службове розслідування. 
На підставі вищезазначеного наказом т.в.о. начальника ДПОП «ОШБ «Лють» призначено службове розслідування у формі письмового провадження.
Наказом т.в.о. начальника ДПОП «ОШБ «Лють» строк проведення службового розслідування продовжено. 
11.12.2024 затверджено висновок службового розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни поліцейського взводу № 1 роти № 4 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшим сержантом поліції ОСОБА_1 .
Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що на підставі аналізу зібраних під час проведення службового розслідування матеріалів в їх сукупності дисциплінарною комісією було встановлено, що в діях поліцейського взводу №1 роти №4 полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закон України «Про Національну поліцію України», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, підпункту «а» пункту 2.9. підпунктів «в» та «г» пункту 2.1 і пунктів 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, підпунктів 1, 2, 4, 5 пункту 3 розділу ІІ Посадової інструкції поліцейського взводу №1 роти №4 полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», затвердженої т.в.о. начальника управління - командира полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» 21.03.2024, що виразилось у керуванні транспортним засобом HYUNDAI TUCSON (номерний знак НОМЕР_1 ) без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
З огляду на вищевикладене дисциплінарна комісія запропонувала застосувати до поліцейського взводу №1 роти №4 полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
На підставі висновку службового розслідування від 11.12.2024 т.в.о. начальника ДПОП «ОШБ «Лють» видано наказ від 26.12.2024 №373, яким за порушення службової дисципліни, порушення вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закон України «Про Національну поліцію України», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, підпункту «а» пункту 2.9. підпунктів «в» та «г» пункту 2.1 і пунктів 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, підпунктів 1, 2, 4, 5 пункту 3 розділу ІІ Посадової інструкції поліцейського взводу №1 роти №4 полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», затвердженої т.в.о. начальника управління – командира полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» 21.03.2024, до поліцейського взводу №1 роти №4 полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 наказано застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції. 
Копію наказу від 26.12.2024 №373 було направлену на дві адреси позивача, які відомі відповідачу (в смт. Борова та в м. Ізюм Харківської області). 
Наказом т.в.о. начальника ДПОП «ОШБ «Лють» від 10.01.2025 №31 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». 
Підставою прийняття наказу слугував наказ ДПОП «ОШБ «Лють» від 26.12.2024 №373.
Вважаючи звільнення зі служби з поліції протиправним, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності спірних наказів, з огляду на доведеність відповідачем факту допущення позивачем дисциплінарного проступку, а відтак і відсутності підстав для поновлення позивача на службі та виплати середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон №580-VIII, за приписами частини першої статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
У статті 18 Закону №580-VIII закріплені основні обов`язки поліцейського, відповідно до якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, зміст якої закріплений у статті 64 Закону №580-VIII; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Приписами частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі – Дисциплінарний статут), у частині першій статті 1 якого визначено, що службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна, як закріплено у частині другій статті 1 Дисциплінарного статуту, ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського: 
1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 
3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 
4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 
5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 
6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 
7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 
8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 
9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 
10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 
11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 
12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 
13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 
14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
У статті 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених КУпАП. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком, як визначено у статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частин першої та другої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до частин першої-сьомої, десятої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування – це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному КУпАП, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Приписами частин першої та п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
Відповідно до частини першої статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.
У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку (частина перша статті 19 Дисциплінарного статуту).
Приписами частин третьої та восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
За правилами частин першої та четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується. Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.
Службова дисципліна полягає у дотриманні (виконанні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників.
Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування.
Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.
Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому таке рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду дисциплінарного стягнення.
Отже, службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) воно було призначено.
Судом першої інстанцій встановлено, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції був висновок про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні службової дисципліни, а саме керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом. Що призвело до скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Факт керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується матеріалами службового розслідування, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , інспектора взводу №2 роти №4 полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють», з яких вбачається, що 10.11.2024 вони разом з позивачем вживали алкогольні напої, а саме горілку, за місцем мешкання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . 
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не зміг викликати таксі, щоб потрапити до свого місця мешкання, позивач сказав, що сам відвезе його додому. ОСОБА_2 підтвердив, що саме позивач був за кермом автомобіля HYUNDAI TUCSON (номерний знак НОМЕР_1 ) і приблизно о 22:40 прямуючи по вул. Парковій не впорався з керуванням і на перехресті вул. Я. Мудрого та вул. Паркова м. Краматорськ врізався в опору зовнішнього освітлення. Також з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotester» було проведено огляд позивача на стан сп`яніння, результат виявився позитивним - 1,99 проміле.
За клопотанням позивача в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції було допитано ОСОБА_2 , який підтвердив усі факти, які були встановлені в ході проведення службового розслідування та слугували підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Також в ході службового розслідування були надані письмові пояснення ОСОБА_3 , інспектором взводу №2 роти №3 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП, згідно з якими він 10.11.2024 перебував у в наряді Циклон 103, разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювали патрулювання в м. Краматорську і близько 22:40 на перехресті вул. Я. Мудрого та вул. Паркова м. Краматорськ стали свідками ДТП за участю автомобіля HYUNDAI TUCSON (номерний знак НОМЕР_1 ), який не впорався з керуванням та в`їхав у електроопору. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було встановлено, що транспортним засобом керував позивач. В ході оформлення матеріалів ДТП у ОСОБА_1 було виявлено характерні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. У зв`язку з цим позивачу було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці пригоди, на що ОСОБА_1 погодився. За результатами проведеного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в повітрі при видиху - 1,99 проміле). 
Пояснення такого ж змісту в ході службового розслідування були надані ОСОБА_4 , інспектором взводу №2 роти №3 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП.
Крім того, факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується також і письмовими поясненнями самого позивача, які були надані ним в ході проведення службового розслідування.
З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 10.11.2024 він разом з інспектором взводу №2 роти №4 полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшим лейтенантом ОСОБА_2 після виконання бойового завдання дістались до місця мешкання позивача та почали вживати алкогольні напої через важкий психо-емоційний стан. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не зміг викликати таксі, щоб потрапити до свого місця мешкання, позивач прийняв рішення відвезти колегу до його місця мешкання на своєму автомобілі HYUNDAI TUCSON (номерний знак НОМЕР_1 ). Того ж дня близько 22:40 на перехресті вул. Я. Мудрого та вул. Паркова м. Краматорськ позивач, завершуючи маневр, не впорався з керуванням та врізався в опору зовнішнього освітлення. Після ДТП до позивача та ОСОБА_2 підійшли працівники БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП, які під час складання адміністративних матеріалів виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Позивачу було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці пригоди, на що ОСОБА_1 погодився. За результатами проведеного огляду за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotester» встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в повітрі при видиху – 1,99 проміле).
Також в наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що визнає свою провину у повному обсязі.
Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що вказані пояснення отримані шляхом введення відповідачем позивача в оману, оскільки, враховуючи приписи ч. 1 ст. 77 КАС України, позивач не розкриває у чому саме полягає введення в оману, та чим таке введення в оману підтверджується.
Щодо посилання апелянта на те, що станом на подання позовної заяви його не було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП колегія суддів зазначає таке.
Адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Відсутність факту притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 березня 2019 року в справі №819/736/18, від 19 травня 2022 року в справі №480/4079/18 та інших.
Верховний Суд в постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 зазначив, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96).
Спірні правовідносини в частині застосування до поліцейських дисциплінарних стягнень врегульовані спеціальним законом – Дисциплінарним статутом, у той же час приписи загального закону – КЗпП України можуть бути застосовані лише в частині відносин, що не врегульовані Дисциплінарним статутом.
З цих підстав колегія суддів також наголошує, що в незалежності від того чи перебуває поліцейський на службі чи на відпочинку, він зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог чинного законодавства та не допускати проступків (вчинків) проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, який є підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що факт керування та наявності інкримінованих йому діянь спростовано постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №175/1010/25, якою постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення закрито, з таких підстав.
Зі змісту постанови Дніпровського апеляційного суду у справі №175/1010/25 вбачається, що мотивом її ухвалення було порушення судом першої інстанції норм процесуального права та відсутність доказів вчинення правопорушення крім проколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 982939 від 10.11.2024, а саме до суду направлений протокол серії ААД № 982939, а в схемі з місця ДТП зазначений інший протокол, що підтверджено матеріалами справи. Наявна у матеріалах справи схема місця ДТП ніяким чином не стосується цього правопорушення.
Отже, вказана постанова не містить висновків, які б спростовували факти керування позивачем транспортного засобу без необхідних документів та в стані сп`яніння, відтак колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта про те, що матеріали справ про адміністративні правопорушення на які посилається Відповідач не містять взагалі інформації про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а усі письмові пояснення учасників спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Посилання апелянта на необхідність надання оцінки усім інкримінованим діям позивача колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, поза розумним сумнівом, саме керування транспортного засобу у стані сп`яніння призвело до ухвалення спірних рішень. 
Разом з цим, колегія суддів враховує, що постановою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року по справі 175/690/25, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.
Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на службі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
Стосовно посилання апелянта на допущення судом порушення норм процесуального права, що виявилося у відмовів у проведенні розгляду справи за правилами загального позовного провадження, чим позбавлено права ОСОБА_1 на надання пояснень під час судових засідань.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з частини 3 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:
1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Отже, суд першої інстанції правомірно розглянув цю справу саме в порядку спрощеного провадження.
Натомість, право бути почутим, у випадку розгляду справи в письмовому провадженні, реалізовується сторонами у спосіб подання різноманітних письмових процесуальних документів, а саме: відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень, заяв, клопотань тощо.
В ході апеляційного розгляду справи позивач та його представник не повідомили жодних обставин, які не мали можливості викласти у письмових документах до суду першої інстанції.
Отже, проаналізувавши наведені приписи процесуального закону та обставини цієї справи, колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не порушив права позивача при розгляді справи в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року по справі №520/1331/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст виготовлено 11.05.2026