Справа № 461/1882/26 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І. Р. 
Провадження № 33/811/925/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Седлецького Ігоря Геннадійовича на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2026 року, 
з участю правопорушника – ОСОБА_1 ,
захисника правопорушника – адвоката Седлецького І.Г.,
потерпілого – ОСОБА_2 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн штрафу в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 665,6 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 09 березня 2026 року о 14 годині 15 хвилин на пл.Міцкевича, 8 у м.Львові, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Suzuki SX4, н.з НОМЕР_1 , перед початком руху та перестроюванням не переконався у безпеці свого маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки Skoda н.з НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Седлецький І.Г. покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки така винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, об`єктивного з`ясування та дослідження всіх обставин справи. Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1 п.10.1 ПДР України, повністю спростовуються наданими доказами під час розгляду справи. Стверджує, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен водій ОСОБА_2 ,, який мав повну об`єктивну можливість завчасно виявити транспортний засіб марки Suzuki SX4, під керуванням ОСОБА_1 .
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_3 та виступ його захисника – адвоката Седлецького І.Г. про задоволення апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_2 про залишення постанови місцевого суду без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Так, апеляційний суд вважає, що суддя районного суду, згідно з вимогами ст. 245 КУпАП об`єктивно з`ясувала та дослідила всі обставини справи і докази у ній, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 610476 від 09 березня 2026 року; схемою місця ДТП; поясненнями учасників дорожньо – транспортної пригоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,; постановою про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6798335 від 9 березня 2026 року, дала їм належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Оцінюючи вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. 
Отже, сукупність досліджених доказів, розташування транспортних засобів та характер отриманих ними пошкоджень, на думку апеляційного суду свідчать про те, що водій  ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Suzuki SX4, н.з НОМЕР_1 , перед початком руху та перестроюванням не переконався у безпеці свого маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки Skoda н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .
Апеляційний суд не приймає до уваги покликання апелянта що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам ПДР України, оскільки таке спростовується вищепереліченими доказами. 
Крім цього, слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 працівники поліції не складали. 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Таким чином, покликання апелянта про те, що постанова не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
При цьому апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу, накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Седлецького І.Г. - залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн в дохід держави – без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.