28.04.26
22-ц/812/964/26
Провадження № 22-ц/812/964/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

28 квітня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 486/1711/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Лівшенком О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Другого відділу державної виконавчої служби 
у Вознесенському районі Миколаївської області 
Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 
на ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, постановлену 03 березня 2026 року суддею Далматовою Г.А. у приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту не зазначена), у справі за скаргою
ОСОБА_1 на дії та рішення 
головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області 
Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Тетяни Миколаївни,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відділ ДВС) Омельченко Т.М.
Заявник зазначав, що 05 листопада 2021 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області винесено судовий наказ № 486/1711/21, яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з жовтня 2021 року і до повноліття дитини. 
Постановою старшого державного виконавця Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №67811152 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа.
04 липня 2023 року виконавче провадження ВП № 67811152 прийнято до виконання Другим відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Починаючи з червня 2022 року він перераховував кошти на утримання доньки на банківську карту стягувачки за домовленістю з нею.
26 січня 2026 року виконавчий документ повернуто стягувачці відповідно до її заяви.
29 січня 2026 року довідався про арешт належних йому рахунків та з`ясував, що в межах виконавчого провадження №67811152 виконавцем було відкрито окреме виконавче провадження №80095633 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 70 343,21 грн - 10% від заборгованості зі сплати аліментів. Саме за цим виконавчим провадженням арештовано його рахунки.
Також, ним було встановлено, що після повернення виконавчого документа державним виконавцем був складений розрахунок заборгованості за аліментами згідно якого сукупний розмір заборгованості станом на 24 січня 2026 року становить 702 582,13 грн.
На підставі нарахованої заборгованості 26 січня 2026 року головним державним виконавцем Омельченко Т.М. були винесені чотири постанови про накладення на нього штрафів.
Стягувачка подала до відділу ДВС заяву про добровільну сплату аліментів та відсутність заборгованості, однак державний виконавець жодним чином на цю заяву не відреагував.
Ознайомившись з виконавчим провадженням, ним було з`ясовано, що державним виконавцем за період з 2021 року по теперішній час розрахунок заборгованості був зроблений лише один раз – після подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа, що прямо суперечить вимогам частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку щомісячного обчислення заборгованості.
Посилаючись на те, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим та неналежним, оскільки фактично заборгованість зі сплати аліментів відсутня, тому нарахування 70 343,21 грн виконавчого збору є безпідставним, ОСОБА_1 просив:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, які полягають у необґрунтованому та неналежному проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №67811152; винесення постанов про накладення штрафів за відсутності фактичної заборгованості зі сплати аліментів; винесення постанови про стягнення виконавчого збору за відсутності правових підстав;
- скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України станом на 24 січня 2026 року у межах виконавчого провадження № 67811152;
- скасувати постанови про накладення штрафу, винесені 26 січня 2026 року у межах виконавчого провадження № 67811152, а саме: постанову про накладення штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості станом на 05 січня 2023 року, що складає 31 620,22 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості станом на 05 січня 2024 року, що складає 91 916,50 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості станом на 05 січня 2025 року, що складає 257 014,18 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості станом на 05 січня 2026 року, що складає 37 617,58 грн, як такі, що винесені за відсутності заборгованості зі сплати аліментів та з порушенням приписів частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»;
- скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 січня 2026 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 70 343,21 грн, винесену у межах виконавчого провадження № 67811152;
- зобов`язати державного виконавця провести новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 67811152 з обов`язковим урахуванням доказів добровільної сплати аліментів, підтверджених банківськими виписками.
Узагальнені доводи інших учасників
Представник Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. у запереченнях на скаргу зазначала, що боржник не надавав квитанцій про сплату аліментів. Стягувач також в рамках виконавчого провадження не подавала заяв про отримання аліментів на особистий рахунок. У заяві про повернення виконавчого документа без подальшого виконання стягувач не повідомляла про добровільну сплату боржником аліментів. Твердження стягувача про те, що вона незрозуміла суті заяви про повернення виконавчого документа, яку подавала та особисто підписувала, є безпідставним та є маніпулюванням. Щодо інформації, яка була надана державному виконавцю вже після винесення постанови про стягнення виконавчого збору, відкриття виконавчого провадження та арешту рахунків боржника, факт здійснення грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як аліментів, не може автоматично вважатися виконанням аліментних зобов`язань. Подання стягувачем заяви про добровільну сплату аліментів після винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, несе в собі єдину ціль: допомогти боржнику уникнути відповідальності перед державою та позбавити зобов`язання сплачувати виконавчий збір. 
Наполягала на тому, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, бездіяльність відсутня, державним виконавцем вжито всіх необхідних виконавчих дій з метою забезпечення належного виконання рішення суду про стягнення аліментів з боржника. 
Таким чином, державний виконавець відділу ДВС під час проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в матеріалах виконавчого провадження діяла в межах вимог чинного законодавства. 
Щодо оскарження постанови про виконавчий збір, то розгляд даної категорії справ відноситься до компетенції адміністративних судів. У зв`язку з чим просить відмовити скаржнику в задоволенні скарги в повному обсязі та закрити провадження у справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 березня 2026 року скаргу задоволено частково, визнано неправомірними дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. щодо необґрунтованого та неналежного проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 67811152 та винесенні постанов про накладення штрафів за відсутності фактичної заборгованості. Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, постанови про накладення штрафу від 26 січня 2026 року.
Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. зобов`язано провести новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 67811152, з обов`язковим урахуванням доказів добровільної сплати аліментів, підтверджених банківськими виписками.
Провадження в частині вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 січня 2026 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 70 343,21 грн, винесену у межах виконавчого провадження № 67811152 закрито. ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення з вимогою про скасування постанови про стягнення виконавчого збору до адміністративного суду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що з копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення фінансових операцій, одержувача та платника за переказом. Інших відомостей платіжні доручення не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дітей чи участі в інших витратах. Боржником не надано жодних доказів, що ці кошти були саме аліментами.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець зобов`язаний винести постанову про накладення штрафу. Розмір такого штрафу прямо визначений законом та залежить від строку існування заборгованості, а саме: понад 1 рік — 20% суми заборгованості; понад 2 роки — 30%; понад 3 роки — 50%. Таким чином, зазначена норма має імперативний характер та не передбачає для державного виконавця будь-якої дискреції щодо: доцільності накладення штрафу; можливості утриматися від його застосування; самостійної оцінки “справедливості” такого заходу.
Натомість суд першої інстанції оцінив правомірність дій державного виконавця з урахуванням обставин, які виникли після винесення постанов, фактично надавши доказам зворотну дію в часі, що суперечить загальним принципам права, зокрема принципу правової визначеності, та безпідставно визнав дії виконавця протиправними.
Виконавче провадження у даній справі завершене 26.01.2026 року шляхом винесення державним виконавцем відповідної постанови, отже вчинення будь-яких дій у ньому є неможливим, оскільки після завершення виконавчого провадження будь-які дії державного виконавця поза межами відкритого провадження є протиправними, так як вчиняються за відсутності процесуальної форми реалізації повноважень. 
Оскаржуваною ухвалою суд створив ситуацію, за якої суб`єкт владних повноважень поставлений перед необхідністю діяти всупереч закону, що є неприпустимим з точки зору принципу верховенства права, оскільки без скасування постанови про завершення виконавчого провадження або його відновлення, покладення на державного виконавця обов`язку здійснювати будь-які виконавчі дії (включаючи розрахунок заборгованості) є юридично неможливим. 
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзивах на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 та стягувач ОСОБА_4 просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Посилались на ті ж обставини, якими заявник обґрунтовував свою скаргу.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення стягувачки ОСОБА_4 , головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 05 листопада 2021 року видано судовий наказ у справі № 486/1711/21, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2021 року і до повноліття дитини.
08 грудня 2021 року постановою старшого державного виконавця Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириловим Ю.С. було відкрито виконавче провадження №67811152 з примусового виконання судового наказу № 486/1711/21, виданого 07 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки. 
04 липня 2023 року постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манзенко В.В. про прийняття виконавчого провадження було прийнято ВП №67811152 на виконання утвореного відділу.
19 січня 2026 року за № 373 відділом ДВС зареєстрована заява ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 67811152 про повернення виконавчого документа стягувачу без подальшого виконання, яка датована 19 грудня 2025 року.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виконаним державним виконавцем Омельченко Т.М., боржник ОСОБА_1 станом на 24 січня 2026 року має заборгованість у розмірі 702 582,13 грн за період з жовтня 2021 року по грудень 2025 року.
26 січня 2026 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. було винесено чотири постанови про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафів на користь стягувача ОСОБА_2 , а саме, постанову про накладення штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 січня 2023 року, що складає 31620,22 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 січня 2024 року, що складає 91916,50 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 січня 2025 року, що складає 257014,18 грн; постанову про накладення штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 05 січня 2026 року, що складає 37617,58 грн.
Також, 26 січня 2026 року головним державним виконавцем Омельченко Т.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, та постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 70343,21 грн.
29 січня 2026 року головним державним виконавцем Омельченко Т.М. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 67811152 від 26 січня 2026 року у розмірі 70343,21 грн. 
02 лютого 2026 року ОСОБА_4 звернулась до відділу ДВС із заявою про внесення змін до розрахунку заборгованості та скасування постанов про накладення штрафу, в якій зазначає, що перерахунок аліментів через органи ДВС боржником не здійснювався, однак останній добровільно сплачував аліменти на утримання їхньої дочки шляхом перерахування коштів на її банківський рахунок, що підтверджується банківською випискою по карті. Вважає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 702582,13 грн необґрунтованим, оскільки заборгованість зі сплати аліментів у боржника відсутня. У зв`язку з чим просила внести зміни до розрахунку заборгованості ВП № 67811152 з урахуванням добровільної сплати боржником аліментів та скасувати постанови про накладення штрафу на боржника, як такі, що винесені безпідставно.
До заяви ОСОБА_4 додала виписку по картці від 01 лютого 2026 року, видану АТ «Універсал Банк», щодо поповнення картки ОСОБА_1 за період з 24 червня 2022 року по 18 травня 2024 року у загальній сумі 975865 грн. 
Позиція апеляційного суду
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень, відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (частина перша статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21) вказано, що «… саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику».
Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
У справі, що переглядається, встановлено, що стягувачка ОСОБА_4 пред`явила до виконання судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2021 року і до повноліття дитини.
08 грудня 2021 року постановою старшого державного виконавця Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириловим Ю.С. було відкрито виконавче провадження №67811152 з примусового виконання судового наказу.
19 грудня 2025 року ОСОБА_4 подала державному виконавцю заяву про повернення виконавчого документа, в якій просила на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернути виконавчий документ № 67811152 від 07 грудня 2021 року, виданий Южноукраїнським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , без подальшого виконання.
Постановами від 26 січня 2026 року головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. на боржника ОСОБА_1 було накладено штрафи розмірі 20% суми заборгованості станом на 05 січня 2023 року, що складає 31620,22 грн; у розмірі 30% суми заборгованості станом на 05 січня 2024 року, що складає 91916,50 грн; у розмірі 50% від суми заборгованості станом на 05 січня 2025 року, що складає 257014,18 грн; у розмірі 20% суми заборгованості станом на 05 січня 2026 року, що складає 37617,58 грн.
Також, 26 січня 2026 року головним державним виконавцем Омельченко Т.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачці, та постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 70 343,21 грн.
29 січня 2026 року головним державним виконавцем Омельченко Т.М. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 67811152 від 26 січня 2026 року у розмірі 70343,21 грн. 
Права і обов`язки виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, тощо.
З матеріалів справи вбачається, що з часу пред`явлення виконавчого документу до виконання – з жовтня 2021 року до звернення стягувачки з заявою про повернення виконавчого документу, головний державний виконавець Омельченко Т.М. жодних виконавчих дій не вчиняла.
Натомість боржник ОСОБА_1 , як підтверджується випискою по картці ОСОБА_4 від 01.02.2026 року та поясненнями самої стягувачки, систематично перераховував кошти на утримання дитини, та за період з червня 2022 року по травень 2024 року сплатив 975 865 грн. Претензій щодо розміру сплачених коштів стягувачка не має.
Отже, надані стягувачкою докази свідчать про неправомірне нарахування державним виконавцем Шулешку В.А. заборгованості зі сплати аліментів та накладення на нього штрафів за невиконання судового рішення.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання неправомірними дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. щодо необґрунтованого та неналежного проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №67811152, винесенні постанов про накладення штрафів за відсутності фактичної заборгованості зі сплати аліментів.; скасування розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Омельченко Т.М. та постанов про накладення штрафів, винесених 26 січня 2026 року .
Отже, у цій частині ухвала Південноукраїнського міського суду Миколаївської області залишається без змін.
Проте, колегія суддів не може погодитись з ухвалою суду першої інстанції в частині покладення на головного державного виконавця Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса) Омельченко Т.М. зобов`язання провести перерахунок заборгованості за аліментами.
Згідно правил статей 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», завершення виконавчого провадження є юридичним фактом, який припиняє існування відповідного виконавчого процесу та припиняє повноваження державного виконавця у його межах. 
Після винесення постанови про завершення виконавчого провадження виконавче провадження вважається закінченим, виконавчі дії у його межах не здійснюються, державний виконавець втрачає процесуальні повноваження щодо такого провадження. 
Постанова про завершення виконавчого провадження судом не скасована.
Отже, будь-які дії, спрямовані на продовження чи відновлення виконавчих дій, в межах закінченого виконавчого провадження є неможливими, суперечить вимогам закону та виходить за межі компетенції державного виконавця.
З огляду на викладене ухвала Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 березня 2026 року в частині покладення на державного виконавця Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса) Омельченко Т.М. зобов`язання провести перерахунок заборгованості за аліментами підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють відповідні правовідносини, а тому ухвалив рішення, яке на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід скасувати в частині покладення на державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Т.М. зобов`язання провести новий розрахунок заборгованості за аліментами, та ухвалити в цій частині нове судове рішення – про відмову ОСОБА_1 у задоволенні скарги у цій частині. В іншій частині ухвала суду залишається без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 березня 2026 року скасувати в частині покладення на державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Омельченко Тетяну Миколаївну зобов`язання провести новий розрахунок заборгованості за аліментами, та ухвалити в цій частині нове судове рішення – про відмову ОСОБА_1 у задоволенні скарги у цій частині.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук

Судді:      В.В.Коломієць

Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 01 травня 2026 року