П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24928/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна 
Суддя-доповідач - Залімський І. Г. 
28 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г. 
суддів: Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 13 років служби, з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 позов задоволено частково, ухвалено: 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби, передбачену абзац 2 частини 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що станом на дату звільнення позивач мав вислугу на військовій службі в розмір 13 років 01 місяць 16 днів, з них: 11 років 11 місяців 18 днів - календарна вислуга; 01 рік 01 місяць 28 днів - пільгова вислуга. У зв`язку із цим позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", нарахованої за 13, а не 11 років.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.
Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
З урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходи військову службу на посаді начальника відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 .
На підставі наказу Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 13.06.2023 №266 (по особовому складу) ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу - у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2023 №151 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 17 липня 2023 року був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Станом на дату виключення зі списків особового складу вислуга ОСОБА_1 на військовій службі становила 13 років 01 місяць 16 днів, з них: календарна вислуга - 11 років 11 місяців 18 днів; пільгова - 01 рік 01 місяць 28 днів.
При звільненні з військової служби ОСОБА_1 не була виплачена одноразова грошова допомога, передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий військовослужбовців і членів їх сімей".
При цьому, за змістом витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2023 №151, підставою для невиплати позивачу зазначеної одноразової грошової допомоги при звільненні було те, що виплата такої допомоги здійснюється лише в мирний час, а позивач звільнявся зі служби в період дії воєнного стану.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на отримання грошової допомоги при звільненні з військової служби, оскільки таке право прямо передбачено абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону №2011-XII і він відповідає визначеним в цій правовій нормі умовам, за яких особа набуває відповідне право: звільнений зі служби через сімейні обставини, а саме у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років, та мав на дату звільнення вислугу понад 10 років. Відтак, військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність не виплативши позивачу одноразову грошової допомоги при його звільненні з військової служби. При цьому, вимога позивача про зобов`язання обчислити йому розмір одноразової допомоги за 13 років служби, з урахуванням при цьому періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, є передчасною, адже спору в цій частині фактично не існує, право позивача на отримання одноразової допомоги в такому розмірі відповідачем на момент прийняття судом рішення по даній справі не порушене.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно із частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Закон №2011-XII) (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Встановлено, що на підставі наказу Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 13.06.2023 №266 (по особовому складу) ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби було звільнення під час мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини, а саме у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. При цьому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2023 №151 (по стройовій частині) станом на дату звільнення вислуга позивача на військовій службі становила 13 років 01 місяць 16 днів, з них: календарна вислуга - 11 років 11 місяців 18 днів; пільгова - 01 рік 01 місяць 28 днів.
Таким чином, позивач має вислугу 10 років і більше, а тому він має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Однак, військова частина НОМЕР_1 вказану одноразову грошову допомогу позивачу не виплатила, обґрунтовуючи це тим, що виплата такої допомоги здійснюється лише в мирний час. Натомість позивач звільнився зі служби за сімейними обставинами у період воєнного стану, а тому не набув права на вказану виплату.
Разом з цим, у абзаці 3 частини 2 статті 15 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України "Про розвідку"
Отже, в Законі №2011-XII передбачено категорії осіб, яким одноразова грошова допомога не виплачується ні за яких умов, однак, особи, звільнені з військової служби через сімейні обставини, до таких категорій не входять. У цей же час, в абзацах 1 та 2 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ передбачений перелік осіб, яким одноразова грошова допомога виплачується залежно від підстав їх звільнення, із розмежуванням, в залежності від таких підстав, розміру одноразової грошової допомоги, до вказаного переліку включено осіб, звільнених з військової служби через сімейні обставини.
Таким чином, прямої законодавчої заборони для виплати одноразової грошової допомоги звільненим через сімейні обставини під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану військовослужбовцям абзац 2 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ не містить.
При цьому, якщо звільнення військовослужбовців відбулося через сімейні обставини, відмінні від обставин, прямо передбачених абзацом 1 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, такі військовослужбовці вправі розраховувати на отримання одноразової грошової допомоги тільки в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 (Перелік №413). Однак, вказаний Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби не містять обмежень щодо застосування у мирний час, під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.
Таким чином, позивач має право на виплату йому передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону №2011-XII одноразової грошової допомоги у зв`язку з тривалою (понад десять років) військовою службою, а відповідач протиправно відмовив позивачу у вказаній виплаті.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача обчислити позивачу розмір спірної допомоги за 13 років служби, з урахуванням при цьому періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, суд першої інстанції вірно зазначив, що у цій частині позовні вимоги є передчасними, оскільки в межах спірних правовідносин відповідач заперечував наявність у позивача загалом права на отримання вказаної допомоги. Питання розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, на яку позивач має право, військовою частиною НОМЕР_1 не розглядалось.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.
Суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Тобто, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №820/3327/16.
Тому, задоволення позову у частині зобов`язання обчислити йому розмір одноразової допомоги за 13 років служби, з урахуванням при цьому періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що в свою чергу суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Відтак, позовна вимога про зобов`язання обчислити йому розмір одноразової допомоги за 13 років служби, з урахуванням при цьому періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, є передчасною та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Мацький Є.М.    Сушко О.О.