Справа №611/467/25
Провадження №2/611/303/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повне)
07 травня 2026 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Коптєва Ю.А.,
за участю секретаря Ведмідь І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Представник ТОВ "ФК "ЕЙС" звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №197727996 від 25.10.2021 у розмірі 87 137,60 грн., а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що позивач отримав права вимоги відповідно до договору факторингу за кредитним договором, зобов`язання за якими відповідач належним чином не виконував, через що у нього утворилась заборгованість спочатку перед первісним кредитором, а потім перед позивачем.
Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 09 березня 2026 року скасовано заочне рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2025 року, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні Барвінківського районного суду Харківської області.
16 квітня 2026 року від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями. У відзиві зазначено, що проценти за договором кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року могли бути нараховані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Як вбачається з умов договору кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року, сторони погодили надання відповідачу кредиту у формі кредитної лінії в межах кредитного ліміту 22 000,00 грн. При цьому, як убачається з наданих позивачем документів, фактично було надано один транш у розмірі 22 000,00 грн. Відповідно до пунктів 1.3, 1.7 договору кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року, а також заявки на отримання грошових коштів у кредит, строк кредитування становив 30 днів. Отже, обумовлений сторонами строк повернення кредиту та сплати процентів за договором кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року спливав 24.11.2021 року. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 звертався із заявою про продовження строку дії договору кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року, погоджував пролонгацію, укладав додаткові угоди, підписував інші документи про зміну строку кредитування, чи здійснював оплату за пролонгацію договору кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року. Так само матеріали справи не містять доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування за договором кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року або надав відповідачу будь-які інші кошти, крім першого траншу у розмірі 22 000,00 грн
За договором кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року позивач мав право нараховувати проценти лише в межах строку кредитування, тобто до 24.11.2021 року включно. ОСОБА_1 не підписував жодних додаткових угод щодо продовження строку дії договору кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року, не здійснював жодних платежів з метою пролонгації цього договору, а тому нарахування процентів після 24.11.2021 року є безпідставним, незаконним та таким, що не відповідає умовам договору кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року. Таким чином, усі нарахування процентів, здійснені позивачем після спливу 30-денного строку кредитування за договором кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року, є неправомірними та не підлягають стягненню. З урахуванням умов договору кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року, відповідачу могла бути нарахована лише: 22 000,00 грн як основна сума боргу; 990,00 грн як проценти за користування кредитом у межах строку кредитування.
Крім того, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення, зокрема платіжних доручень, меморіальних ордерів, розписок, чеків чи інших належних документів, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також сума відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. Позивачем не надано детального розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, що виключає можливість перевірки правильності заявленої до стягнення суми.
Також представник відповідача вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн є завищеними та неспівмірними зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та критерієм розумності.
Посилаючись на викладене, представник відповідача просить позовні вимоги подані ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 в частині повернення заборгованості за кредитним договором задовільнити частково, а саме не заперечують проти задоволення позову в частині повернення по кредитному договору № 197727996 від 25.10.2021 року - тіла кредиту у розмірі 22 000,00 грн (двадцять дві тисячі гривень 00 копійок), проценти за користування кредитом у межах строку кредитування у розмірі 990,00 грн (дев`ятсот дев`яносто гривень 00 копійок), в іншій частині позовних вимог просять відмовити.
18 березня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідно до Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору Відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Відповідно до п. 1.9.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 54,75 (п`ятдесят чотири цілих сімдесят п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,15 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 22000,00 грн. (сума виданого кредиту)* 30 (строк Кредиту)*0,15 (процентна ставка)/100= 990 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів) 990/30=33 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 26.10.2021 по 24.11.2021 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). Слід зазначити, що 24.11.2021 частково сплатив заборгованість у розмірі 990 грн. Тим самим продовжив строк Дисконтного періоду відповідно до п. 1.9.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 552,35 (п`ятсот п`ятдесят дві цілих тридцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 1,51 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 22000,00 грн. (сума виданого кредиту)* 30 (строк Кредиту)* 1,51 (процентна ставка)/100= 9966 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів) 9966/30=332,2 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 25.11.2021 по 24.12.2021 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). 
Представник позивача зазначає, що згідно з п. 1.9.3 Договору, якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.
28.12.2021 нараховано різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. До того ж, в п. 1.12.2 зазначено, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 22000,00 (сума виданого кредиту)* 2,98 (процентна ставка)/100= 655,60 грн. . (сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду), що здійснювалось за період 25.12.2021 по 25.01.2022 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). 25.01.2021 право вимоги перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», яке продовжило нарахування відповідно кредитного договору. 22000,00 (сума виданого кредиту)* 2,98 (процентна ставка)/100= 655,60 грн. . (сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду), що здійснювалось за період 26.01.2022 по 03.03.2022 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Таліон Плюс»).
18 березня 2026 року від представника відповідача надійшло заперечення, в якому зазначено, що відповідь на відзив не спростовує головного доводу відповідача про те, що проценти за кредитним договором могли бути нараховані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується самим позивачем, за договором кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року відповідачу було надано 22 000,00 грн строком на 30 днів. Отже, строк кредитування сплив 24.11.2021 року. У своїй відповіді на відзив позивач фактично підтверджує, що за період з 26.10.2021 по 24.11.2021 проценти за користування кредитом становили саме 990,00 грн. Таким чином, сам позивач підтвердив правильність позиції відповідача в тій частині, що в межах погодженого сторонами строку кредитування проценти становлять 990,00 грн. Разом із тим позивач намагається обґрунтувати подальше нарахування процентів після 24.11.2021 року посиланням на пункти договору, Правила, а також на нібито продовження строку дисконтного періоду. Однак саме по собі посилання на умови договору та внутрішні правила кредитодавця не спростовує правового висновку про те, що після спливу встановленого договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати договірні проценти припиняється.
Окремо представник відповідача, звертає увагу, що позивач у відповіді на відзив стверджує, ніби 24.11.2021 року відповідач частково сплатив 990,00 грн, чим продовжив строк дисконтного періоду. Проте жодних належних та допустимих доказів того, що така сплата дійсно мала місце саме як волевиявлення відповідача на продовження строку кредитування, позивач суду не надав. Зокрема, відсутні належні докази того, що відповідач подавав заявку на пролонгацію; відповідач погодився на зміну строку кредитування в електронній формі; було укладено додаткову угоду про продовження строку дії договору; відповідач вчинив будь-які дії, які беззаперечно свідчать саме про згоду на зміну строку кредитування, а не лише про оплату суми, нарахованої в межах первісного строку. Саме по собі твердження позивача про те, що певний платіж нібито продовжив строк дисконтного періоду, без надання належних доказів механізму такого продовження, волевиявлення відповідача та правової підстави зміни строку виконання зобов`язання, не може вважатися достатнім доказом. Більше того, навіть у випадку існування такої оплати позивач повинен був надати суду чітке та зрозуміле обґрунтування: на підставі якого саме пункту договору, яким способом, на який строк і внаслідок яких конкретних дій відповідача був змінений первісний строк кредитування. Натомість у відповіді на відзив наведені лише загальні посилання на положення договору без належного доказового наповнення. 
Відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів у розмірі 22 000,00 грн, тому доводи позивача щодо факту видачі кредиту не є визначальними для вирішення спору в частині спірного розміру нарахованих процентів. Наявність самого факту видачі кредиту не доводить автоматично правомірність стягнення 65 137,60 грн процентів. Тобто предметом спору в цій частині є не факт отримання 22 000,00 грн, а правомірність та доведеність нарахування понад 65 тис. грн процентів після спливу строку кредитування. У наданому розрахунку не конкретизовано порядок та розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами, оскільки відображена лише загальна сума без зазначення періоду нарахування, відсоткової ставки та механізму її застосування. Отже, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються належним чином ані на умовах кредитного договору, ані на наданому самим позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався з матеріалами справи та умовами договору кредитної лінії № 197727996 від 25.10.2021 року, позивач не надав, хоча саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування. За таких обставин позов не може бути задоволений у заявленому розмірі, оскільки є необґрунтованим, а позовні вимоги недоведеними. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є самостійною правовою підставою для стягнення відповідних сум, а також не можуть слугувати належним доказом безспірності розміру грошових вимог. 
В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.
Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 25.10.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №197727996 на суму 22 000,00 грн. Так, відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого подав відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: серію та номер паспорту, код РНОКПП, адресу, електронну адресу, та номер телефону. Також відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV3ЕЕ28. Зокрема, 25.10.21 о 22:15:12 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи, що є підтвердженням підписання договору.
Пунктами 1.3, 1.7, 1.8 договору встановлено, що кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 7250,00 грн одразу після укладення договору. Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником («Дисконтний період»). Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії, може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно до п.1.9.1 договору на період строку, визначеного н. 1.7 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 54,75прцентів річних, що становить 0,15 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Згідно пункту 1.12. сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду.
Відповідно до п.1.12.2 сторони погодили що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70% річних що становить 2,98% в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Згідно платіжного доручення від 25.10..2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 22000 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 отримувач коштів ОСОБА_1 .
На виконання ухвали суду від 09.04.2026 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надана відповідь, в якій зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 емітована картка № НОМЕР_2 ; номер телефону, який знаходиться в анкетних даних клієнта та є фінансовим номером: 380664494974. Крім того, надана виписка про рух коштів по рахунку, з якої вбачається зарахування коштів 25.10.2021 у сумі 22000 грн. 
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01.
Пунктом 2.1 договору факторингу передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п.п.1.3 Договору «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, в саме Реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору).
Договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1 Договору).
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2). (а.с. 17-20).
28.11.2019 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 від 28.11.2019 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 що продовжила строк договору до 31.12.2020 року.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.
31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 170 від 25.01.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 87137,60 грн.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. відповідно до п.8.2 якого строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору, та закінчується 31.12.2024 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Предметом цього Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку (п. 4.1,4.2 договору).
Відповідно до платіжної інструкції від 22.12.2023 року №5279 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило ТОВ «Таліон Плюс» 3582331,73 грн в рахунок оплати за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023 року та договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 року.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до Договору: факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн" Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 87137,60 грн.
29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОФ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 29/05/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 87137,60 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
У постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 вказала, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.
Дослідивши умови кредитного договору та розрахунки, надані представником позивача, судом встановлено, що відповідно до пунктів кредитного договору кредитор обґрунтовано нараховував проценти в межах строку, визначеного пунктів кредитного договору, що відображено у розрахунку заборгованості.
Відповідно розрахунків заборгованості ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №197727996 від 25.10.2021 вбачається, що заборгованість за період 25.10.2021 по 25.01.2022 за тілом кредиту складає 22000 грн, заборгованість за процентами 67 469,60 грн.
При цьому, відповідачем здійснено платіж 24 листопада 2021 року у розмірі 990 грн. на погашення заборгованості за процентами.
Водночас, за відсутності доказів, що відповідачем в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку дії дисконтного періоду, строк виконання зобов`язання, згідно пункту 1.12.1 договору, у повному обсязі настав 23.02.2022 року (90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду 24.11.2021 року).
Відповідно до розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Таліон Плюс» вбачається що кредитором в межах строку дії кредитного договору відповідно до п.1.12.1 та 1.12.2 нараховувались проценти за ставкою 2.98% від суми кредиту за кожен день користування ним, та загальна сума заборгованості становить 87137,60 грн що складається з тіла кредиту - 22000 грн та процентів - 65137,60 грн.
Судом встановлено, що ТОВ ФК ЕЙС не здійснював нарахування процентів передбачених умовами кредитного договору. 
Отже, розмір нарахованих процентів за кредитним договором повністю узгоджується із розрахунками заборгованості долученим позивачем до матеріалів справи та умовами кредитного договору.
Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
Тому суд вважає, що вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, що узгоджується з умовами кредитного договору.
Доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування процентів, викладені у відзиві є безпідставними, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до статтей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умовами кредитного договору.
Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Крім того, суд зазначає, що як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач частково погашав заборгованість, а саме: 24.11.2021, що свідчить про визнання факту укладання договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається будь-яких порушень умов кредитного договору щодо порядку та строків нарахування заборгованості.
Крім того, відповідач не звертався до суду із відповідним позовом щодо визнання недійсним чи неукладеним кредитний договір чи будь-яких його умов.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ч. 1ст.141ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 7000,00 гривень надав: договір про надання правової допомоги № 29/05/25-01, який укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" та адвокатським бюро "Тараненко та партнери"; додаткову Угоду до Договору про надання правничої допомоги; акт прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025), згідно з яким визначено перелік наданих правових та юридичних послуг, вартість яких становить 7000,00 грн.
Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, зі складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання.
Тому, зважаючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, ст.cт.11, 15, 16, 509, 514, 516, 524, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 629, 631, 1048, 1049, 1050 1054, 1056-1,1077 ЦК України, суд
в и р і ш и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місцезнаходження: вул. Алматинська, буд.8, офіс 310а, м. Київ, 02090, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 42986956, заборгованість за кредитним договором у розмірі 87137 (вісімдесят сім тисяч сто тридцять сім) гривень 60 копійок..
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місцезнаходження: вул. Алматинська, буд.8, офіс 310а, м. Київ, 02090, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 42986956, понесені судові витрати у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місцезнаходження: вул. Алматинська, буд.8, офіс 310а, м. Київ, 02090, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 42986956, витрати на правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення 11 травня 2026 року.

Суддя Ю.А. Коптєв