Справа № 931/93/26
Провадження № 2/931/165/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року селище Локачі
Локачинський районний суд Волинської області
у складі: головуючого - судді Масляної С.В.,
за участю: секретаря - Проскуненкової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Локачах в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,
встановив:
05 лютого 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивує тим, що 22 червня 2025 року між ним та чоловіком відповідачки ОСОБА_3 було досягнуто домовленості про надання його родині в особі дружини позики в сумі 30 000 грн. Дані кошти призначались для здійснення приїзду відповідачки до чоловіка у м. Дніпро та задоволення інших потреб. Кошти були перераховані на картку відповідачки, яку вказав її чоловік. Зазначає, що укладені домовленості про позику, здійснення та отримання переказів підтверджується скріншотами «Приват24», листуванням з чоловіком відповідачки. У листуванні чоловік відповідачки просить перекинути кошти його дружині на карту НОМЕР_1 , позивач погоджується позичити 20 000 грн, потім ОСОБА_3 просить перекинути ще 5 тис. і ще 5 тис., а позивач надсилає йому квитанції про здійснення переказу отримувачу ОСОБА_2 . З скріншотів переписки з відповідачкою ОСОБА_2 вона підтверджує отримання та використання коштів на поїздку до Дніпра та інші потреби. В листуванні вона обіцяє повернути кошти, але згодом. Невдовзі її чоловік зник безвісти за особливих обставин. Зазначає, що зв`язувався з відповідачкою щодо повернення коштів, оскільки це досить значна сума, вона обіцяла їх повернути, однак обіцянки не виконала. Оскільки кошти ним були надані в позику на прохання чоловіка відповідачки, для цілей їх родини (можливості приїзду для побачення по місцю служби чоловіка) та використані саме для цієї цілі відповідачкою, вважає, що договір укладений вінтересах сім`ї і на відповідачку також покладений обов`язок повернення цих коштів. Вказує, що неповернення коштів спричиняє йому шкоди, він є учасником бойових дій, продовжує службу, отримав поранення, позичена сума дорівнює його місячному забезпеченню. Він має власні потреби у придбанні запчастин до обладнання, авта, а тому власні кошти, які переказав ОСОБА_2 , має намір витрачати на свої потреби. Вказує, що орієнтовна сума понесених ним витрат на професійну правничу допомогу складає 4000 грн, від сплати судового збору він звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 в його користь 30000 заборгованості та судові витрати.
Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 19лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
05.03.2026 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що позивач ОСОБА_1 їй невідомий, про грошову позику вона з ним не домовлялася, договору позики з ним не укладала, позов не визнає. Вона не просила ОСОБА_1 позичати їй кошти для поїздки у м. Дніпро до чоловіка. У м. Дніпро вона їздила за власні кошти. Крім того звертає увагу, що з скріншотів переписки, долученої позивачем, вбачається, що гроші були потрібні для купівлі телефону її чоловіком (а.с. 35 – 36). Жодного договору між нею та позивачем укладено не було, будь – яких домовленостей щодо повернення зазначених коштів між нею та позивачем також не існувало.
11.03.2026 року через систему "Електронний суд" від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про зміну підстав позову, в якій вимогу про стягнення з відповідача 30000 грн в користь позивача обгрунтовано обставинами безпідставного набуття ОСОБА_2 даних коштів. В заяві зазначено, що оскільки відповідач не визнає фактичне укладання договору позики та обов`язок повернути кошти, тому виникла необхідність у зміні підстав позову. Так 22 червня 2025 року позивачем було здійснено на картку відповідачки ОСОБА_2 три грошових перекази, а саме: за платіжною інструкцією P24А4492265794D2185 на суму 5025,13 грн, за платіжною інструкцією P24А4492652683D1579 на суму 20000,00 грн, за платіжною інструкцією P24А4492314990D5688 на суму 5025,13 грн. Оскільки домовленості між ним та безпосередньо відповідачкою укладено не було, зазначені кошти отримані нею безпідставно. Їх отримання відповідачка визнавала під час звернення позивача на її месенджер за номером телефону, який надав йому її чоловік, побратим по службі. До даного часу кошти позивачу не повернуті. Оскільки вони не пов`язані з відповідачкою будь-якими зобов`язаннями, або родинними зв`язками, щоб він дарував їй таку суму, посилаючись на вказані обставини та положення ст. 1212 ЦК України,вважає, що кошти набуті нею безпідставно. 
Враховуючи вищезазначене, просить стягнути з відповідачки на його користь 30000 грн безпідставно набутих коштів.
11.03.2026 року від представника позивача надійшла заява про витребування доказів (а.с. 39-43).
12.03.2026 року від відповідача надійшла заява про долучення доказів (а.с. 44-61).
19.03.2026 року розгляд справи було відкладено до 07.04.2026 року.
Ухвалою суду від 07.04.2026 року прийнято заяву представника позивача про зміну підстав позову та продовжено розгляд справи з врахуванням цих змін, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано докази в АТ КБ «Приватбанк», розгляд справи відкладено.
14.04.2026 року від відповідача надійшов відзив на заяву позивача про зміну підстав позову, згідно з яким відповідач заперечує проти стягнення з неї коштів, як безпідставно набутих. Зазначає, що грошові кошти були перераховані на її банківську карту не випадково і не помилково, а за попередньою домовленістю між позивачем та її чоловіком. Це підтверджується перепискою між ними, у якій її чоловік прямо повідомляє позивача «Скинь жінці на карту, бо моєму телефону капець». Позивач достеменно знав кому та з якою метою переказує кошти, а тому твердження про їх безпідставне набуття нею є необгрунтованим. Вона особисто з позивачем не знайома, жодних домовленостей щодо позики чи передачі коштів із ним не мала, у правовідносини з ним не вступала та не брала на себе жодних зобов`язань. Отримані кошти не використовувалися нею для особистих потреб: 20000 грн були одразу перераховані на банківську карту її чоловіка, 10000 були зняті нею готікою та передані чоловіку особисто. Вказує, що лише технічно отримала вказані кошти для подальшої їх передачі фактичному отримувачу – її чоловіку. Крім того, до матеріалів просить долучити електронний носій із записом голосового повідомлення позивача, у якому він зазначає, що чоловік позивачки повернув кошти, що ставить під сумнів наявність заборгованості. Крім того повідомляє, що її чоловік ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти, просить долучити докази (а.с. 77 -89).
23.04.2026 року розгляд справи відкладено до 18.05.2026 року.
28.04.2026 року на виконання ухвали суду надійшли докази від АТ КБ «Приватбанк».
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 18.05.2026 року суду пояснив, що разом з чоловіком відповідачки ОСОБА_3 служили разом в ЗСУ. 22.06.2025 року ОСОБА_3 попросив його виручити та позичити кошти для особистих потреб в сумі 30000 грн. Кошти попросив перекинути на картку його дружини – відповідачки ОСОБА_2 , оскільки, як пояснював йому, не мав платіжної картки при собі, належна йому картка знаходилась у володінні його дружини. В той час його дружина приїхала до нього у м. Дніпро. Він погодився допомогти побратиму та перекинув кошти в сумі 30000 грн на картку дружини ОСОБА_3 , номер якої останній вказав в переписці між ними. Кошти ОСОБА_3 позичив, оскільки, як зазначав сам, хотів купити телефон, бо його власний перестав працювати, а також 10000 грн хотів витратити на готель, оскільки до нього приїхала дружина. Він суму позики чоловіку відповідачки переказав трьома платежами в один день на протязі десяти хвилин, спочатку переказав 20000 грн, потім 5000 грн і ще 5000 грн. ОСОБА_3 обіцяв йому, що кошти поверне він сам, або хтось інший від його імені. Однак, ніхто наданих коштів йому не повернув. Відчуває себе обдуреним, бо це несправедливо, на його думку. Він теж має складні моменти. Вважає, що позичив кошти сім`ї ОСОБА_5 , дружина знала про ці кошти, і разом з ОСОБА_3 вони розпорядилися ними на власний розсуд. Згодом ОСОБА_3 зник безвісти і він звернувся до його дружини ОСОБА_2 , щоб вона їх повернула, однак вона відмовилася, мотивуючи тим, що відкладає кошти на рахунок дитини. З відповідачкою у нього були відсутні будь – які домовленості, а тому вважає, що кошти, які він переказав на її рахунок, отримані нею безпідставно і вона зобов`язана їх йому повернути.
Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні 18.05.2026 року позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Крім того, зазначила, що позивач передав кошти чоловіку відповідачки ОСОБА_3 , оскільки той попросив допомоги в певний момент. ОСОБА_3 у месенджері було надіслано позивачу номер карткового рахунку дружини для передання коштів, і саме на цю карту позивач переказав кошти в сумі 30000 грн трьома платежами. Жодних домовленостей з відповідачкою ОСОБА_6 у позивача не було, отже кошти, переказані на її карту в сумі 30000 грн, вона отримала безпідставно.
Відповідач у судовому засіданні 18.05.2026 року щодо задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві, просила в позові відмовити повністю. Крім того суду зазначила, що 21.06.2025 року поїхала на зустріч у м. Дніпро зі своїм чоловіком, який проходив службу в ЗСУ. 22.06.2025 року, коли вона вже перебувала у м. Дніпро між її чоловіком та позивачем була укладена домовленість про те, що позивач позичить йому кошти, про яку він їй не розказував. Просто він повідомив її, що на її карту будуть переказані кошти, а далі попросив 20000 перекинути на його карту, а 10000 грн віддати йому готівкою, що вона і зробила. Вона його коштами ніколи не розпоряджалася, має власні карткові рахунки та користується саме ними, знала, що він сам розбирається зі своїми фінансовими питаннями. В м. Дніпро вона приїхала за свої власні кошти і приїхала звідти теж. Знає тільки, що дійсно чоловік хотів купити інший телефон, щоб працював, оскільки завжди ходив на бойові позиції. З 18 вересня 2025 року її чоловік зник безвісти в зоні бойових дій. Їй писав позивач про те, щоб вона повернула кошти. Однак вона вважає, що домовленість була укладена між її чоловіком та позивачем, її чоловік не помер, вона ніде не працює і має малолітню дитину. Не розуміє чому вона має повертати кошти, якщо вона не використовувавла їх для власних потреб, а відразу віддала чоловіку. І взагалі не впевнена, що чоловік даний борг не погасив перед позивачем, оскільки він міг віддати кошти позивачу готівкою в будь – який момент ще до свого зникнення. Позивач в грудні 2025 року звернувся до неї про повернення коштів, вже після зникнення чоловіка, не розуміє, чому він не звертався раніше, якщо кошти були позичені чоловіку в червні.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з платіжним інструкціями від 22.06.2026 року платник ОСОБА_1 переказав на рахунок отримувача ОСОБА_2 грошові кошти, призначення платежу - переказ власних коштів: за платіжною інструкцією P24А4492265794D2185 - на суму 5025,13 грн о 13: 41; за платіжною інструкцією P24А4492314990D5688 на суму 5025,13 грн о 13: 51, за платіжною інструкцією P24А4492652683D1579 на суму 20000 грн о 15:24 (а.с. 11-14).
З відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 21.04.2026 року № 20.1.0.0.0/70-260413/61699-БТ, наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що з рахунку ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 було здійснено та зараховано наступні платежі:за платіжною інструкцією P24А4492265794D2185 - на суму 5025,13 грн, за платіжною інструкцією P24А4492652683D1579 на суму 20000 грн, за платіжною інструкцією P24А4492314990D5688 на суму 5025,13 грн, призначення – переказ власних коштів. Запити від ОСОБА_2 на повернення платежів банку не надходили (а.с.97).
З виписок АТ КБ «Приватбанк» по банківських рахунках ОСОБА_2 , наданих відповідачкою, вбачається, що 22.06.2025 року на її картку надходили кошти від ОСОБА_1 в сумі 5025, 13 о 13:41, в сумі 5025, 13 о 13: 54 та в сумі 20000 грн о 15:24; 19 000 грн відповідач 22.06.2025 року о 15:48 переказала на карту чоловіка ОСОБА_3 , 10000 грн відповідач переказала на іншу належну їй карту двома платежами о 13:51та о 13:57 (а.с 47), з іншої належної відповідачці карти вона о 13:58 22.06.2025 року зняла 10 000 грн готівкою в банкоматі (а.с.50).
З скриншотів переписки, наданих позивачем, вбачається, що позивач та чоловік відповідачки домовилися про пердачу позивачем чоловіку відповідача грошових коштів в борг, при цьому, за домовленістю між ними, позивач переказував 22.06.2025 року кошти на номер карти відповідачки ОСОБА_2 трьома переказами: 20000 грн, 5025,13 грн та 5025,13 грн. З переписки встановлено, що чоловік відповідачки позичив кошти у позивача для купівлі телефону, оскільки його телефон «нефункціональний» (а.с. 6-8).
З скриншотів переписки, наданих позивачем, вбачається, що позивач зв`язувався з відповідачкою з проханням повернути кошти в сумі 30000 грн, які скидав на її карту для чоловіка, відповідачка зазначала, що в неї відсутні такі кошти (а.с. 9-10).
Зі змісту претензії, надісланої представником позивача ОСОБА_2 26.01.2026 року слідує, що між позивачем та чоловіком відповідачки була досягнута усна домовленість про надання коштів чоловіку відповідачки на його прохання, для забезпечення виконання якої позивачем здійснено переказ грошових коштів на банківський рахунок відповідача у сумі 30000 грн, яку представник позивача пропонує відповідачці повернути добровільно. (а.с. 14).
З копії проїзного документа на автобус, придбаного на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що поїздка по маршруту Луцьк – Дніпро, дата продажу 20.06.2025 року, прибуття – 21.06.2025 року (а.с. 45).
Відповідачка та її чоловік ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.02.2022 року, копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 17.12.2021 року (а.с. 51, 56).
Згідно з сповіщенням про зникнення безвісти ВЧ НГУ від 22.09.2025 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що її ОСОБА_8 зник безвісти з 18.09.2025 року (а.с.52, 84).
У даній справі позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки коштів, які, на переконання позивача, були набуті та збережені нею без достатньої правової підстави.
Такі вимоги позивача ґрунтуються на приписах статті 1212 ЦК України, за змістом частини першої якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення.
Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. "condictio sine causa" - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави).
Особливості кондикційних правовідносин (зобов`язань) неодноразово були предметом дослідження суду касаційної інстанції (Верховного Суду України, касаційних судів у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду).
Так, ще у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6 - 3090цс15 було зазначено, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова).
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19).
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. 
Отже, у разі наявності між сторонами договірних правовідносин звернення з вимогою про стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України є неналежним способом захисту. 
Факту наявності договірних правовідносин між позивачем та безпосередньо відповідачем ОСОБА_2 у даній справі не встановлено.
Тлумачення вищенаведенх норм права норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня
2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня
2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22), від 17.04.2024 року у справі № 127/12240/22.
Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У справі, яка переглядається, вбачається, що позивач ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання, на підставі якого такі кошти мали б бути передані, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).
При цьому позивач перераховував відповідачу кошти декілька разів (трьома платежами) різними сумами. У призначеннях платежу позивач зазначав, що призначенням платежу є переказ власних коштів. Так як позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем щодо, зокрема, надання позики, проте він здійснював ці платежі, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів йому відповідачем є вочевидь суперечливою та недобросовісною.
Системність проведених оплат, а всього було три платежі свідчить про те, що характер правовідносин між учасниками трансакцій є не випадковим, визначеним, зрозумілим є досягнення певної мети та умови на яких перераховувались кошти, що унеможливлює помилковість таких перерахувань, що в свою чергу виключає безпідставність застосування вимог ч.1 ст.1212 ЦК України.
Покликання позивача про наявність боргових зобов`язань між ним та чоловіком відповідачки, не створює обов`язку для третьої особи, а саме відповідачки (ст. 511 ЦК України). Зобов`язання, при його наявності, виконується належними сторонами, про що кожна сторона у зобов`язанні має право вимагати доказів (ст. 527 ЦК України). Позивач, в свою чергу, добровільно та без помилки погодився на виконання наявних, як він стверджує, боргових зобов`язань між ним та чоловіком відповідачки, здійснивши свій обов`язок з надання коштів на рахунок відповідачки, з якою у нього договірні зобов`язання відсутні, а тому вимога повернення цих коштів йому саме відповідачкою є суперечливою.
Отже, як вбачається із доказів, наявних у матеріалах справи, отримання відповідачем грошових коштів від позивача не може вважатися збереженням майна без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), оскільки платежі позивача не були помилковими, а вчинені за волі позивача, позивач вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.
Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 30000 грн.
Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 21.05.2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна