ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2026 р. Справа № 920/1216/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шаратова Ю.А.
суддів: Бестаченко О.Л. 
Скрипки І.М. 

При секретарі судового засідання Кафлановій А.С. 
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 30.04.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги Сумської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаккі Естейт»
на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 (повний текст складено 16.01.2026) 
у справі № 920/1216/25 (суддя Вдовенко Д.В.) 
за позовом Сумської міської ради 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаккі Естейт»
про стягнення 2 562 787,66 грн

в с т а н о в и в : 

Історія справи. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
Сумська міська рада (далі - позивач, СМР, Міськрада) звернулась до Господарського суду Сумської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаккі Естейт» (далі - відповідач, ТОВ «Лаккі Естейт»), в якому просила суд стягнути з відповідача 2 562 787,66 грн за використання земельної ділянки площею 0,3070 га, кадастровий номер 5910136300:04:015:0033 за адресою: місто Суми, вул. Кустовська, буд. 11 без оформлення договору оренди за період з 12.02.2020 до 31.05.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач користується земельною ділянкою без оформлення договору оренди протягом 2020-2025 років, тому, відповідно до положень статей 1212 - 1214 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати Сумській міській раді всі доходи, які остання могла б одержати від оренди земельної ділянки.
Ухвалою Господарського суд Сумської області від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 ухваленим у справі № 920/1216/25 позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Лаккі Естейт» на користь Сумської міської ради 1 980 141,85 грн за використання земельної ділянки без оформлення договору оренди.
Стягнуто з ТОВ «Лаккі Естейт» на користь Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (код ЄДРПОУ 40456009) 29 702,13 грн витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що:
- нерухоме майно, власником якого є відповідач, розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 5910136300:04:015:0033 площею 0,3070 га, яка належить на праві власності територіальній громаді міста Суми;
- договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладений. ТОВ «Лаккі Естейт» протягом 2020-2025 років за земельну ділянку не звітувало, податкові зобов`язання з плати за землю не нараховувало та не сплачувало;
- відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому, відповідно, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата на підставі договору оренди земельної ділянки. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою у спірний період, зокрема укладення договору оренди та державної реєстрації права оренди;
- відсутні підстави для стягнення з відповідача 582 645,81 грн за період з 01.03.2022 до 31.12.2022, оскільки відповідно до норм підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії. 
А згідно із частиною другою розділу І Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, у редакції від 17.02.2023, Сумську міську територіальну громаду віднесено до територій на яких велися активні бойові дії з 24.02.2022 до 03.04.2022. Місто Суми є центром Сумської міської територіальної громади. Факт ведення з 24.02.2022 на території міста Суми бойових дій є загальновідомим.
- суд першої інстанції вважав правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у межах заявленого періоду в загальній сумі 1 980 141,85 грн: за лютий-грудень 2020 року - в сумі 400 813,64 грн , за 2021 рік - в сумі 452 770,97 грн, за січень, лютий 2022 року - в сумі 112 340,21 грн (694 986,02 грн (орендна плата за 2022 рік)/365днів х59 днів), за 2023 рік - в сумі 399 616,96 грн, за 2024 рік - в сумі 419 997,43 грн, за січень-травень 2025 року - в сумі 194 602,64 грн. 
А у задоволенні позову в частині щодо стягнення з відповідача 582 645.81 грн безпідставно збережених коштів (за період з березня до грудня 2022 року) судом першої інстанції було відмовлено за його необґрунтованістю.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги Сумської міської ради. Узагальнені доводи та заперечення позивача щодо апеляційної скарги відповідача.
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Сумська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить скасувати пункт 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25 про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 582 645,81 грн та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги СМР зводяться до того, що:
1) Земельна ділянка розташована безпосередньо у місті Суми, в межах Сумської міської територіальної громади. 
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, в редакції наказу від 09.02.2023 № 41, Сумська міська територіальна громада віднесена до території активних бойових дій в період з 24.02.2022 до 03.04.2022. В подальшому на території міста Суми не велися і не ведуться активні бойові дії, вона не є тимчасово окупованою російською федерацією.
Отже, на думку позивача, відсутні достатні правові підстави застосовувати до відповідача положення наведеного наказу від 22.12.2022 № 309 та підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, як підставу для звільнення орендаря від сплати орендної плати за період з березня по грудень 2022 року.
2) Позивач вважає, що норми підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, стосуються платників плати за землю з якими укладено договір оренди на землю, які подавали декларацію та мають право на подання декларації щодо коригування, що водночас не звільняє їх від плати за землю, а лише дає право скоригувати ці платежі в рахунок майбутніх платежів з плати за землю. Водночас, у даному випадку, відповідач не уклав договір оренди. 
А предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених у нього коштів, які він вже мав сплатити за користування земельною ділянкою на якій розташоване його нерухоме майно, на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, що є кондикційним зобов`язанням, а не спір щодо нарахування плати за землю. 
3) підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, змінено Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX (набрав чинності 06.05.2023), тобто вже після безпідставного збереження відповідачем у 2022 році коштів, які він вже мав сплатити за користування земельною ділянкою на якій розташоване його нерухоме майно, на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. 
А наведені норми підпункту 69.14 не пом`якшують і не скасовують відповідальність особи, а стосуються нарахування та адміністрування плати за землю (у т.ч. орендної плати), що не є видом відповідальності. 
4) Обов`язок зі сплати безпідставно збережених коштів є кондикційним зобов`язанням, а не видом відповідальності. А тому, на думку позивача, їх стягнення не підпадає під зворотну дію нормативних актів у часі відповідно до норм статті 58 Конституції України. Які є нормами прямої дію та мають вищу юридичну силу порівняно з підпунктом 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. 
Сумська міська рада заперечує проти доводу апеляційної скарги ТОВ «Лаккі Естейт» про те, що без припинення права постійного користування договір оренди з відповідачем не міг бути укладеним, а тому відсутні правові підстави вважати, що позивач недоотримав оренду плату. 
При цьому, Міськрада наголошує, що ТОВ «Лаккі Естейт» не є правонаступником попереднього користувача земельної ділянки і не має до цієї особи (ПАТ «Укрсоцбанк») жодного відношення, оскільки майно в неї придбано на підставі договору купівлі-продажу. 
А відповідно до пункту «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Тобто, вказана імперативна норма передбачає припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі відчуження розташованого на ній майна. 
Згідно із абзацом першим частини тринадцятої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, єдиний майновий комплекс), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні, особами, які не можуть набувати земельну ділянку на такому праві, вони набувають таку земельну ділянку із земель державної або комунальної власності у власність або оренду. Набувач права власності на такий об`єкт зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або оренду земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
У даному випадку, ТОВ «Лаккі Естейт» не виконало обов`язку визначеного вищенаведеними нормами та не звернулось до Сумської міської ради із заявою про передачу йому у власність або оренду земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт нерухомості на який ним було набуто право власності. 

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «Лаккі Естейт». Узагальнені доводи та заперечення позивача щодо апеляційної скарги позивача.
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, ТОВ «Лаккі Естейт» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області 06.01.2026 у справі № 920/1216/25 в частині, якою позовні вимоги було задоволено (стягнуто з ТОВ «Лаккі Естейт» на користь Сумської міської ради 1 980 141,85 грн за використання земельної ділянки без оформлення договору оренди) та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову - в іншій частині залишити без змін.
Узагальнені доводи апеляційної скарги ТОВ «Лаккі Естейт» зводяться до того, що:
1) Суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду проігнорувавши запити відповідача про отримання документів та уточнюючого розрахунку в розрізі помісячно чим виключив можливість перевірити правильність здійснення розрахунків. Отже, позовні вимоги про стягнення коштів є такими, що заявлені передчасно, у зв`язку з чим підстав для їх задоволення були відсутні.
2) Судом першої інстанції не надано оцінку тому, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру дата формування 09.07.2025 земельна ділянка за адресою: м. Суми, вул. Гагаріна, 11, площею 0,3070 га, кадастровий номер 5910136300:04:015:0033 перебувала в постійному користуванні в ПАТ «УКРСОЦБАНК» на підставі Державного акту від 19.09.1995 І-СМ № 002837.
Однак позивачем не вказано про те, що дане право постійного користування було припинено (в який період) та земельна ділянка була повернута Сумській міській раді.
Втім, за твердженням відповідача, без припинення права постійного користування договір оренди з ним не міг бути укладеним, а тому відсутні правові підстави вважати, що позивач недоотримав оренду плату. 
ТОВ «Лаккі Естейт» заперечує проти доводу апеляційної скарги Сумської міської ради про неможливість застосування до спірних правовідносин норм підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. 
При цьому, відповідач наголошує, що суд першої інстанції правомірно врахував, при ухваленні оскаржуваного рішення той факт, що орендарі земельних ділянок на території Сумської міської територіальної громади були звільнені від нарахування та сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга Сумської міської ради від 05.02.2026 зареєстрована судом (вхід. від 05.02.2026 № 09.1-04.5/726/26).
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Шаратова Ю.А., суддів: Скрипки І.М., Бестаченко О.Л., що підтверджується Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026.
Апеляційна скарга ТОВ «Лаккі Естейт» від 05.02.2026 зареєстрована судом (вхід. від 05.02.2026 № 09.1-04.5/750/26).
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Шаратова Ю.А., суддів: Скрипки І.М., Бестаченко О.Л., що підтверджується Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 05.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1216/25. 
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 920/1216/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою ТОВ «Лаккі Естейт» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 920/1216/25.
16.02.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/1216/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25.
Призначено до розгляду апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25.
Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 19.03.2026 об 11:20 в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (м. Київ, вул. Шолуденка, 1а, зал судових засідань № 6). 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 залишено без руху Апеляційну скаргу ТОВ «Лаккі Естейт» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25. Встановлено ТОВ «Лаккі Естейт» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 35 642,55 грн у встановленому порядку. Попереджено ТОВ «Лаккі Естейт», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
24.02.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ «Лаккі Естейт» про усунення недоліків від 23.02.2026 (вх. № 09.1-13/4272/26).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Лаккі Естейт» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25. 
Об`єднано апеляційні скарги Сумської міської ради та ТОВ «Лаккі Естейт» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.
Повідомлено учасників справи, що апеляційні скарги розглядатимуться у судовому засіданні 19.03.2026 об 11 год. 20 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (м. Київ, вул. Шолуденка, 1а, зал судових засідань № 6).
18.03.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов від Сумської міської ради Відзив на апеляційну скаргу (вх. № 09.1-13/6587/26).
19.03.20206 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли від ТОВ «Лаккі Естейт» Додаткові пояснення у справі (вх. № 09.1-13/6647/26). 
Ухвалами від 04.03.2026 і від 18.03.2026 задоволено заяви Сумської міської ради та ТОВ «Лаккі Естейт» про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Постановлено проведення засідання суду, яке призначене на 19.03.2026 та всіх наступних судових засідань здійснити в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку.
У судовому засіданні оголошувались перерви до 02.04.2026 та до 30.04.2026.
У судових засіданнях представники позивача та відповідача надавали усні пояснення.
Представник Сумської міської ради підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити. А також просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача. 
Представник ТОВ «Лаккі Естейт» підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити. А також просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником нерухомого майна (нежитлових приміщень), розташованого за адресою: м. Суми, вулиця Кустовська (колишня назва - Гагаріна), будинок 11. Право власності відповідача на нерухоме майно зареєстроване в реєстрі 11.02.2020 на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2020.
Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 5910136300:04:015:0033 площею 0,3070 га, яка належить на праві власності територіальній громаді міста Суми.
Земельна ділянка є сформованою, останній присвоєний кадастровий номер (дата державної реєстрації земельної ділянки 21.12.2017); категорія земель - Землі житлової та громадської забудови; вид цільового призначення - 03.09 Для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ (витяг з Державного земельного кадастру НВ-0001376632025 від 09.07.2025).
Листом від 08.05.2025 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради пропонував ТОВ «Лаккі Естейт» усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладений.
Відповідно до листа Головного управління ДПС у Сумській області № 3679/5/18-28-04-01-10 від 06.06.2025 ТОВ «Лаккі Естейт» протягом 2020-2025 років за земельну ділянку не звітувало, податкові зобов`язання з плати за землю не нараховувало та не сплачувало.
Позивачем розраховано за період з 12.02.2020 до 31.05.2025 суму орендної плати за землю у розмірі 2 562 787,66 грн, яку місцевий бюджет недоотримав через не оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою.
У розрахунку позивач врахував: нормативно-грошову оцінку земельної ділянки за 2020-2021 роки згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.01.2020; за 2025 рік - згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 07.05.2025; за 2022-2024 роки нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, що розрахована виходячи з розміру нормативної грошової оцінки за 2025 рік із застосуванням коефіцієнтів індексації (зменшення на коефіцієнт індексації) за попередні роки з урахуванням інформації у листах Держгеокадастру від 12.01.2024 № 6-28-0.222-600/2-24 та від 13.01.2025 № 6-28-0.22-18/17-25.
Розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки визначений позивачем відповідно до рішень Сумської міської ради від 19.06.2019 № 5298-МР, від 24.06.2020 № 7000-МР, від 14.07.2022 № 3025-МР (03.09 Для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ у 2020-2022 роках - 8 %, у 2023-2025 роках - 4 %). 

Джерела права. Позиція суду апеляційної інстанції.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. 
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частинами першою, другою статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Щодо виникнення обов`язку зі сплати безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів. 
Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (частина перша статті 13 Конституції України).
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 1 Земельного кодексу України).
Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 1 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV). 
Частиною першою статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно із частинами першою, другою статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 Земельного кодексу України). 
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV).
Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати земельних торгів.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV). 
Статями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, з наступними змінами та доповненнями, державній реєстрації прав підлягають зокрема: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки (крім права оренди земельної ділянки, переданої в оренду відповідно до пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а також права оренди, яке виникло при передачі земельних ділянок в оренду постійним користувачем, емфітевтом у випадках, визначених підпунктом 8 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України). 
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регулюється Земельним кодексом України. 
Частиною другою статті 120 Земельного кодексу України, в редакції станом на 11.02.2020 - дату реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно (нежитлові приміщення), визначено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно із абзацом першим частини тринадцятої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, єдиний майновий комплекс), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні, особами, які не можуть набувати земельну ділянку на такому праві, вони набувають таку земельну ділянку із земель державної або комунальної власності у власність або оренду. Набувач права власності на такий об`єкт зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або оренду земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України).
Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. 
Аналогічних висновок викладено у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.
Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.136, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди; плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата» за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Оскільки ТОВ «Лаккі Естейт» не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, воно не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.
Аналогічну позицію викладено у пункті 22 постанови Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19. 
У даному випадку, ТОВ «Лаккі Естейт» не виконало обов`язку визначеного нормами частини тринадцятої статті 120 Земельного кодексу України та не звернулось до Сумської міської ради із заявою про передачу йому у власність або оренду земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт нерухомості на який ним було набуто право власності.
У матеріалах справи відсутні докази належного оформлення ТОВ «Лаккі Естейт» свого права користування земельною ділянкою, площею 0,3070 га, кадастровий номер 5910136300:04:015:0033, за адресою: місто Суми, вул. Кустовська, буд. 11, з 11.02.2020 - дати реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно (нежитлові приміщення). А також відсутні й докази здійснення плати за землю у вигляді орендної плати починаючи з вказаної дати. 
Згідно із частинами першою, другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних (кондикційних) зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (пункт 4.2.2 постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18).
Для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав (пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 № 917/1739/17).
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (пункт 4.5 постанови Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19).
Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (пункти 81, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц). 
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави (пункт 4.4 постанови Верховного Суду від 30.04.2024 у справі № 903/786/23). 
Отже однією з обов`язкових передумов виникнення кондикційного зобов`язання є майновий перехід (приріст) до набувача, у даному випадку суми коштів, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов (укладення договору оренди).
ТОВ «Лаккі Естейт» з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення), фактично використовує земельну ділянку (кадастровий номер 5910136300:04:015:0033, площею 0,3070 га) без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав, а також без сплати плати за землю в передбаченому законодавством розмірі. Внаслідок цього, відповідач збільшує вартість власного майна, а територіальна громада міста Суми в особі представницького органу - Сумської міської ради - втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.
А відтак, ТОВ «Лаккі Естейт» зобов`язано повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому, відсутність укладення договору оренди землі не впливає на цей обов`язок. 
Колегія суддів відхиляє довід ТОВ «Лаккі Естейт» про те, що без припинення права постійного користування договір оренди з ним не міг бути укладеним, а тому відсутні правові підстави вважати, що позивач недоотримав оренду плату, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру дата формування 09.07.2025 земельна ділянка за адресою: м. Суми, вул. Гагаріна, 11, площею 0,3070 га, кадастровий номер 5910136300:04:015:0033 перебувала в постійному користуванні в ПАТ «УКРСОЦБАНК» на підставі Державного акту від 19.09.1995 І-СМ № 002837. 
Як вже зазначалось, відповідно до пункту «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Тобто, вказана імперативна норма передбачає припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі відчуження розташованого на ній майна. 
Отже, оскільки ТОВ «Лаккі Естейт» набуло право власності на нерухоме майно на підставі Договору купівлі-продажу від 11.02.2020, право постійного користування земельною ділянкою попереднього власника (ПАТ «УКРСОЦБАНК») припинено на підставі норм пункту «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України. А відповідач не мав жодних перешкод в укладенні договору оренди земельної ділянки. 
Колегія суддів також відхиляє довід ТОВ «Лаккі Естейт» про передчасність позовних вимог через невжиття заходів досудового врегулювання спору та ігнорування позивачем його запитів. Адже, як правильно зазначив суд першої інстанції, невжиття заходів досудового врегулювання спору не позбавляє сторону права на звернення до господарського суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення та не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо періоду стягнення з 01.03.2022 по 31.12.2022 слід вказати на наступне. 
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, якій набрав чинності 17.03.2022, доповнено пункт 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України підпунктом 69.14. 
Згідно з яким, тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
У такій редакції підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України проіснував до 06.05.2023 - дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» від 11.04.2023 № 3050-IX.
Вказаним законом підпункт 69.14 викладено у новій редакції, згідно із абзацами 1 - 4 якої, за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.
Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, в редакції наказу від 09.02.2023 № 41, Сумська міська територіальна громада віднесена до території активних бойових дій в період з 24.02.2022 до 03.04.2022. 
Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
При розгляді цієї справи суд враховує позицію викладену у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
А також враховує висновки викладені у пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99, згідно із якими, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
У даному випадку, викладення Законом від 11.04.2023 № 3050-IX в новій редакції абзацу першого підпункту 69.14 пункту 69.14 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якою період звільнення від сплати за землю змінено з «з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан» на «з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року» - для фізичних осіб і «з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року» - для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також зміна критерію з «на яких ведуться (велися) бойові дії» на «розташовані на територіях активних бойових дій», є переходом від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої. 
Закон від 11.04.2023 № 3050-IX не містить вказівок на зворотну дію наведених норм, однак ретроактивно визначає строк граничної межі строку (31.12.2022) звільнення від плати за землю. 
Визначення Законом від 11.04.2023 № 3050-IX в абзаці другому підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України норм, якими встановлено, що починаючи з 01.01.2023, звільнення від сплати за землю за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території, є переходом від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої із застосуванням зворотної дії у часі (ретроактивної форми).
При цьому, зворотна дія норм абзацу другого підпункту 69.14 в редакції Закону від 11.04.2023 № 3050-IX поширена на вказані правовідносини, починаючи з 01.01.2023.
Тобто, дія цих норм ретроактивно не поширюється на правовідносини, що існували у 2022 році, зокрема, у спірний для сторін у цій справі період з 01.03.2022 до 31.12.2022.
Отже, з огляду на те, що Сумська міська територіальна громада віднесена до територій на яких велися активні бойові дії в період з 24.02.2022 до 03.04.2022, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 на підставі норм підпункту 69.14 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Цей пільговий період включає в себе й спірний для сторін у цій справі - з 01.03.2022 до 31.12.2022.
У даному випадку, за наявності законодавчо встановленої пільги, якою звільнено від сплати за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 за оренду земельних ділянок державної та комунальної власності, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, не відбувається майновий перехід (приріст) до набувача суми коштів, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов (укладення договору оренди). 
Адже, навіть за умови укладення договору, власник земельної ділянки (орган місцевого самоврядування) не мав законних підстав на отримання орендної плати у період з 01.03.2022 до 31.12.2022.
Тобто фактичний користувач земельної ділянки, не зберіг у себе без достатньої правової підстави за рахунок власника ділянки кошти, оскільки не мав їх платити за користування землею у спірному періоді. А тому у відповідача відсутній обов`язок з повернення коштів власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України за період з 01.03.2022 до 31.12.2022.
Окремо слід зазначити наступне. 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). 
Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24 Конституції України). 
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частини перша, друга статті 11 Господарського процесуального кодексу України). 
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. 
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005).
Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 12.04.2012 № 9-рп/2012).
Незастосування до спірних відносин норм підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо пільг зі сплати за землю та стягнення сум орендної плати з однієї лише підставі не укладення договору оренди фактичним землекористувачем, з одночасним повним звільненням від її сплати користувачів, що мають відповідний договір, є порушенням конституційних засад (принципів) верховенства права, рівності і справедливості.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що правомірним та обґрунтованим є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у межах заявленого періоду в загальній сумі 1 980 141,85 грн: за лютий-грудень 2020 року - в сумі 400 813,64 грн , за 2021 рік - в сумі 452 770,97 грн, за січень, лютий 2022 року - в сумі 112 340,21 грн (694 986,02 грн (орендна плата за 2022 рік)/365днів х59 днів), за 2023 рік - в сумі 399 616,96 грн, за 2024 рік - в сумі 419 997,43 грн, за січень-травень 2025 року - в сумі 194 602,64 грн. 
А у задоволенні позову в частині щодо стягнення з відповідача 582 645.81 грн безпідставно збережених коштів (за період з березня до грудня 2022 року) слід відмовити за його необґрунтованістю.

Висновки суду апеляційної інстанції
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, з огляду на все наведене вище, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, а рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25 відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційних скарг не вбачається. А тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за їх подання та розгляд покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Сумської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаккі Естейт" на рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 06.01.2026 у справі № 920/1216/25 - залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржників. 
4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.05.2026. 

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов 

Судді О.Л. Бестаченко

І.М. Скрипка