КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року Справа № 320/60928/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортер системи безпеки»,
до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці
Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасувати постанову,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортер системи безпеки» з позовом до Центрального міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (далі – відповідач-1), Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач-2), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо звернення до примусового виконання постанови про накладення штрафу від 03 червня 2025 року № Ц/КВ/141/РH/503/ПТ/ПС;
- визнати протиправною та скасувати постанову Солом??янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття провадження ВП № 79519419.

Позиції сторін
Позивач вказує на протиправність постанови Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 03.06.2025 року №Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС про накладення штрафу, оскаржив її в судовому порядку у справі №320/41180/25, за якою рішення наразі не прийнято, провадження триває.
Про оскарження постанови позивач повідомляв належним чином Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як у межах справи №320/41180/25, так і листами представника позивача від 04.08.2025 № 04-08 та від 18.08.2025 № 18-08.
25.11.2025 року позивачем від банку було отримано інформаційне повідомлення про стягнення за ВП №79519419 з виконання виконавчого документу постанова № Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС виданий 03.06.2025 та станом на день подання до суду даної позовної заяви копії постанови про відкриття виконавчого провадження №79519419 на адресу позивача не надходило.
Позивач наголосив, що посилання на терміновість пред?явлення постанови про накладення штрафу від 03.06.2025 № Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС до органів виконавчої служби з метою примусового виконання, у зв?язку зі спливом визначеного законом строку на пред?явлення вказаної постанови до виконання, є неспроможними, оскільки на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені Законом України «Про виконавче провадження» строки, в тому числі строки пред?явлення до виконання виконавчих документів, перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. 
Позивач також зазначив, що приписи статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наділяють його правом не сплачувати штраф до прийняття судом рішення за результатами оскарження постанови про накладення штрафу, при цьому, чинна конструкція статті 44 вказаного Закону, за своїм змістом встановлює, що у разі оскарження суб?єктом господарювання відповідної постанови про накладення штрафу, обов?язок органу ринкового нагляду, у даному випадку відповідача, не звертати оскаржувану постанову до примусового виконання сам по собі кореспондується. Звернення відповідача-1 09.10.2025 року до органів ДВС із заявою про примусове виконання згаданої постанови про накладення штрафу, суперечить положенням ч. 7 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», враховуючи те, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 у справі № 320/41180/25 відкрито провадження за позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 03.06.2025 № Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС. 
При цьому, позивач також зауважив, що на його переконання формулювання положень статті 44 вищезгаданого Закону про: «сплачує штраф після прийняття відповідного рішення керівником органу ринкового нагляду або судом» означає, що до моменту такого рішення обов`язок сплати не є таким, що підлягає реалізації, за інакшого її трактування наведена норма втрачала б свій зміст, оскільки право на оскарження було б формальним, якщо примусове стягнення могло б здійснюватися паралельно з судовим розглядом. 
Позивач вважає, що оскільки постанову Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 03 червня 2025 року № Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС пред?явлено до примусового виконання протиправно, то є протиправною і підлягає скасуванню постанова Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №79519419 від 18.11.2025 року.
Крім того, позивач відхилив посилання відповідача-1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 у справі № 320/14636/25, адже останнє у розумінні статті 242 КАС України не є висновком щодо застосування норм права.

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечив, вказавши, що оскільки спірна постанова про накладення штрафу від 03.06.2025 № Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» позивачем не оскаржена, і її дія у зв`язку з адміністративним оскарженням за відповідним клопотанням скаржника не зупинялася, то остання набрала чинності у розумінні приписів статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», а враховуючи, що вказана постанова є виконавчим документом, вона підлягала примусовому виконанню в порядку Закону України «Про виконавче провадження». 
При цьому, відповіда-1 акцентував увагу на важливості своєчасного пред??явлення вказаної постанови до виконання після набрання нею чинності, оскільки в силу імперативних приписів чинного законодавства після закінчення строку пред?явлення постанови до виконання (3 місяці), відповідач-1 не міг би поновити строк на її пред?явлення, оскільки можливість поновлення строку пред?явлення до виконання передбачена лише для виконавчих документів, що видаються безпосередньо судом. 
Разом з тим, відповідач-1 вказав, що постанова про накладення штрафу від 03.06.2025 № Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС набрала чинності з дня її винесення, а сам факт її оскарження в судовому порядку не призупиняє автоматично її чинність та строк на пред`явлення її до виконання, враховуючи також і те, що справа про оскарження зазначеної постанови станом на даний час судом досі не розглянута, а даний виконавчий документ є чинним та судом не скасований, наведена позиція підтверджується і рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 у справі № 320/14636/25.

Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 позов було залишено без руху через невідповідність вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України.
12.01.2026 до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України призначено судове засідання на 03 лютого 2026 року.
Крім того, вказаною ухвалою Київського окружного адміністративного суду витребувано у Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції завірені належним чином копії матеріалу виконавчого провадження №79519419.
30.01.2026 року Центральним міжрегіональне управління Державної служби з питань праці у підсистемі ЄСІКС «Електронний суд» направлено до суду відзив на позовну заяву.
03.02.2026 року у судовому засіданні, за участі представника позивача Перегінець Р.Т, врахувавши неявку відповідачів, суд на своєю ухвалою повторно витребувати від Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції – завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №79519419, зобов`язав відповідача до 23.02.2026 надати суду витребувані документи та призначив наступне судове засіданні на 25.02.2026 о 14:00 год.
13.02.2026 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фортер системи безпеки» через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» направлено до суду додаткові пояснення та докази.
20.02.2026 Солом?янським відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду, до суду надано належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження №79519419.
23.02.2026 ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача Центрального міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, судове засідання призначене на 25.02.2026 о 14:00 год постановлено проводити в режимі відеоконференції з використанням відеоконференцзв`язку "ВКЗ" за участі представника відповідача Зосіч Галини Василівни.
25.02.2026 року у судовому засіданні за участю представника позивача Перегінець Р.Т., представника відповідача-1 Зосіч Г.В., врахувавши неявку відповідача-2, заслухавши позиції сторін, встановивши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за відсутності заперечень учасників по справі, судом на місці ухвалено завершити розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Встановлені судом обставини
03.06.2025 року Центральним міжрегіональне управління Державної служби з питань праці винесено постанову про накладення штрафу №Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС відповідно до якої, за результатами розгляду справи про вчинення порушення, передбаченого пунктом 6 частини четвертою статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та пунктом 3 частини четвертої статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортер системи безпеки» накладено штраф у розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170000,00 грн.
Із вказаною постановою позивач не погодився та у серпні 2025 року звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання постанови про накладення штрафу №Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС від 03.06.2025 протиправною та її скасування. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 у справі №320/41180/25 за зазначеною позовною заявою відкрито провадження у адміністративній справі. 
На момент розгляду даної справи, рішення у справі №320/41180/25 не прийнято, провадження триває.
З долученої Солом?янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві, Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України копії матеріалів виконавчого провадження №79519419, вбачається, що 09.10.2025 року Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці звернулося до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення, а саме: постанови про накладення штрафу №Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС від 03.06.2025.
18.11.2025 року старшим державним виконавцем Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шеметом Іваном Леонідовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79519419.
Того ж дня, старшим державним виконавцем Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №79519419 було винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (319, 00 грн), про стягнення виконавчого збору (17000,00 грн) та про арешт коштів боржника.
25.11.2025 року Солом?янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було списано з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортер системи безпеки» грошові кошти у загальному розмірі 187319,00 грн.
26.11.2025 року старшим державним виконавцем Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №79519419 було винесено постанову про зняття арешту з коштів та про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись із діями та спірною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Застосовані судом норми права та висновки суду
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень статей першої, третьої, частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Згідно пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці винесено постанову про накладення штрафу №Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС від 03.06.2025 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортер системи безпеки» накладено штраф у розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170000,00 грн.
У вказаній постанові зазначено, що у разі невиконання порушником зазначеної постанови протягом 15 днів з дня її отримання примусове виконання цієї постанови здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Ця постанова набирає чинності з 03 червня 2025 року та може бути пред`явлено до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею чинності.
У свою чергу, як встановлено судом постанова Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу №Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС від 03.06.2025 була прийнята у відповідності до положень Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».
Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлює правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції.
Розділом VII вказаного Закону передбачено відповідальність суб?єктів господарювання.
Так, зокрема, частина 7 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що відповідальність за порушення інших вимог цього Закону встановлюється згідно із законом.
Справи про накладення штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються керівниками органів ринкового нагляду або їх заступниками (головою та членами або уповноваженими посадовими особами державного колегіального органу) відповідно до їх компетенції.
Суми штрафів, що накладаються органами ринкового нагляду, зараховуються до Державного бюджету України.
Про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадові особи органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складають протокол на підставі документів, що містять інформацію про походження продукції та її обіг.
Протокол складається у двох примірниках, які підписуються посадовими особами органу ринкового нагляду та фізичною особою, у тому числі фізичною особою - підприємцем, чи керівником юридичної особи або уповноваженою ним особою.
У разі відмови фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, чи керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи підписати протокол посадова особа органу ринкового нагляду (голова та член або уповноважена посадова особа державного колегіального органу) вносить до такого протоколу відповідний запис.
Один примірник протоколу вручається фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, чи керівнику юридичної особи або уповноваженій ним особі, а другий - зберігається в органі ринкового нагляду.
Протокол разом з актом перевірки, поясненнями фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, чи керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи (у разі їх наявності) та документами, що стосуються справи, не пізніше наступного робочого дня за днем його складання передається керівнику чи заступнику керівника органу ринкового нагляду (голова та члени або уповноважені посадові особи державного колегіального органу), які розглядають справу протягом 15 календарних днів з дня отримання протоколу та відповідних документів і приймають рішення про накладення штрафу. Кожний штраф оформляється окремою постановою.
Постанова надсилається суб`єкту господарювання не пізніше наступного робочого дня за днем її оформлення.
Суб`єкт господарювання має сплатити штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення.
У разі несплати штрафу в зазначений строк примусове виконання постанов про накладення штрафу здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Суб`єкт господарювання має право оскаржити рішення органу ринкового нагляду про накладення штрафу до керівника органу ринкового нагляду, а також у судовому порядку. У разі оскарження рішення у суді суб`єкт господарювання сплачує штраф після прийняття відповідного рішення керівником органу ринкового нагляду або судом.
Аналіз змісту частини 7 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», в редакції чинній на момент винесення спірної постанови про накладення штрафу, свідчить, що законодавець прямо пов`язав обов`язок сплати штрафу з моментом прийняття рішення за результатами його оскарження. 
Тобто у випадку реалізації суб`єктом господарювання права на оскарження, зокрема у судовому порядку, виконання постанови не є безумовним і негайним, а поставлене у залежність від завершення процедури її перегляду.
Із сукупного аналізу абзаців 11, 12 частини 7 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» випливає, що формулювання про сплату штрафу після прийняття відповідного рішення керівником органу ринкового нагляду або судом, означає, що до моменту такого рішення обов`язок сплати є таким, що не настав. 
Наведена логіка у повній мірі відповідає змінам, які були внесені до абзацу 11 частини 7 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» на підставі Закону України №850-IX від 02.09.2020.
При цьому, інакше розуміння положень статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (в редакції чинній на момент винесення постанови про накладення штрафу) втрачало б свій зміст, адже право на оскарження було б формальним, якщо примусове стягнення могло б здійснюватися паралельно з судовим розглядом, що у перспективі могло б породжувати чисельну кількість судових спорів, зокрема і у різних юрисдикціях, з метою повернення безпідставно стягнутих коштів.
Як на цьому неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду у власних постановах, ключовим при вирішенні судових спорів є прагнення запобігти ситуаціям штучного створення преюдиції чи ситуаціям, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів у судах, зокрема, різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. «Один спір – один процес» – це правило, якого ВП ВС намагається дотримуватися і забезпечувати його через ухвалені правові висновки.
Як встановлено судом, постанова про накладення штрафу №Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС від 03.06.2025 була оскаржена до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 у справі №320/41180/25 за зазначеною позовною заявою відкрито провадження у адміністративній справі, і на момент розгляду даної справи, рішення у справі №320/41180/25 не прийнято, провадження триває.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2025 року Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці звернулося до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення, а саме: постанови про накладення штрафу №Ц/КВ/141/РН/503/ПТ/ПС від 03.06.2025.
18.11.2025 року старшим державним виконавцем Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шеметом Іваном Леонідовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79519419.
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці було подана до виконання постанову про накладення штрафу, строк виконання якої у розмінні ч. 7 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» не настав, у зв`язку з її оскарженням в судовому порядку в межах справи №320/41180/25.
Схожих висновків дійшов і Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 05.02.2026 у справі №280/1647/25 за аналогічних обставин.
Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Отже, оскільки на момент подання заяви про відкриття виконавчого провадження, постанова про застосування штрафу була оскаржена у встановленому порядку до суду, і Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці було достеменно обізнане про судове оскарження такої постанови про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що подання заяви про відкриття виконавчого провадження було передчасним.
Передчасне пред`явлення постанови про застосування штрафу до виконання, позбавляє позивача можливості її добровільного виконання та уникнення вчинення виконавчих дій, зокрема і як наслідок стягнення виконавчого збору.
Враховуючи наведе в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо звернення до примусового виконання постанови про накладення штрафу від 03 червня 2025 року № Ц/КВ/141/РH/503/ПТ/ПС, та як наслідок визнання протиправною та скасування постанови Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття провадження ВП № 79519419.
Статтею 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності
Відповідно до статей 73-76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач-1 під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, водночас, відповідач-2 своїм правом на подання відзиву не скористався.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача-1 про важливість своєчасного пред?явлення вказаної постанови про накладення штрафу до виконання після набрання нею чинності, оскільки в силу імперативних приписів чинного законодавства після закінчення строку пред?явдення постанови до виконання (3 місяці), відповідач-1 не міг би поновити строк на її пред?явлення, оскільки можливість поновлення строку пред?явлення до виконання передбачена лише для виконавчих документів, що видаються безпосередньо судом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до п. 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закон України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року №2129-IX, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Таким чином, доводи відповідача-1 про можливість пропуску строку на пред?явлення до виконання постанови про накладення штрафу від 03 червня 2025 року № Ц/КВ/141/РH/503/ПТ/ПС, не знайшли свого відображення, з огляду на чинні приписи Закону України «Про виконавче провадження».
Відхиляє суд і доводи відповідача-1 про необхідність врахування рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 у справі № 320/14636/25, адже останнє у розумінні статті 242 КАС України не є висновком щодо застосування норм права. 
При цьому, судом враховуються висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 04.05.2023 у справі №340/4956/22, втім останні не можуть бути застосуванні до даної справи, оскільки стосуються застосування положень Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» в редакції, що втратила чинність.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 4844,80 грн покладаються на Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, як на особу, протиправні дії якої зумовили виникнення даного спору.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (08063, Київська обл., Фастівський р-н, с. Лишня, вул. Київська, буд. 1 А; код ЄДРПОУ 44681053) щодо звернення до примусового виконання постанови про накладення штрафу від 03 червня 2025 року № Ц/КВ/141/РH/503/ПТ/ПС.
3. Визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 50, 5 поверх; ідентифікаційний код 35008087) про відкриття виконавчого провадження №79519419 від 18.11.2025 року.
4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортер системи безпеки» (03056, м. Київ, вул. Польова (Солом`янський р-н), буд. 21, офіс 304; код ЄДРПОУ 44685812) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (08063, Київська обл., Фастівський р-н, с. Лишня, вул. Київська, буд. 1 А; код ЄДРПОУ 44681053) судовий збір у розмірі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.