Справа № 367/7176/24
Провадження №2/367/31/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
25 травня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області
у складі: головуючого - судді Одарюка М.П.
за участі секретаря судових засідань Бобриш М.С.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені цивільну справу № 367/7176/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
у с т а н о в и в:
В липні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с.123-135 том 1) просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач з грудня 2021 року самоусунулася від виховання дитини, не бере участі у піклуванні про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних мов для розвитку її здібностей та підготовки до самостійного життя, не цікавиться її внутрішнім світом. Донька проживає разом із ним. Він самостійно утримує та виховує доньку. Обов`язки щодо сплати аліментів на утримання дитини відповідач не виконує. Відповідач зареєстрована та проживає у ФРН з 15.08.2022 року з малолітньою дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка свідомо та тривалий час нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини без поважних причин, що є наслідком винної та усвідомленої поведінки, а тому на його думку це є підставою для позбавлення батьківських прав.
Представник позивача та позивач в судовому засіданні повністю підтримали позов та просили його задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не прибула, через систему « Електронний суд» надала письмову заяву, в якій повідомила, що виконувати батьківські обов`язки відносно доньки ОСОБА_5 не має можливості та бажання, проживає за кордоном, у неї там народилась дитина від іншого чоловіка, має нову сім`ю та життя. Просила розглядати справу без її участі та ухвалити законне й обґрунтоване рішення в інтересах дитини (а.с.83-86 том 2).
Розглянувши заяву відповідачки про визнання позову суд зазначає наступне.
У постанові ВС КЦС від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».
У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд зауважує, що відповідачка у наданій на адресу суду письмовій заяві підтвердила свою відмову від участі у вихованні доньки, що свідчить про її свідому позицію щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Проте, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Однак, суд дійшов до переконання, що письмова заява відповідачки, в якій вона визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Відтак, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачкою позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини.
Суд, вислухавши аргументи сторони позивача, проаналізував докази, надає оцінку обставинам справи, керуючись принципом найкращих інтересів дитини.
Фактичні обставини справи встановлені судом.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 30 червня 2012 року зареєстрували шлюб, який був розірваний на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області 21 березня 2017 року (а.с.54-55 том 1).
У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20 том 1).
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2021 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якою серед іншого місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту підписання сторонами мирової угоди і до 29 березня 2029 року визначається місце проживання її батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сторони домовились, що у період, коли дитина проживатиме з батьком, останній не перешкоджатиме матері дитини приймати участь у вихованні та спілкуванні за попереднім узгодженням днів та часів побачення між батьком і матір`ю (а.с.56-58 том 1).
Дитина зареєстрована та проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 02.07.2024 та 03.07.2024 (а.с.17,21 том.1).
Дитина навчається в Ірпінському ліцеї № 1 Бучанського району Київської області. За інформацією зазначеною в характеристиці, виданій директором ліцею, ОСОБА_4 має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. На уроки не запізнюється. Охайно одягнута, уважна, сумлінно виконує домашні завдання. У стосунках із вчителями та своїми однолітками чемна, уважна, володіє почуттям взаємності. Серед особистих рис характеру виділяється чуйністю, доброзичливістю, ввічливістю. Батько сплачує грошові кошти за харчування, приводить дитину на навчання до ліцею і забирає її після закінчення навчальних занять, регулярно відвідує батьківські збори, а також постійно спілкується з вчителями щодо покращення виховання, навчання, розвитку його доньки. Мати дитини жодного разу до ліцею не з`являлася, розвитком дитини та її навчанням не цікавилася. З вчителями, як і навчають дитину, не спілкувалася, грошові кошти на харчування жодного разу не вносила (а.с.63 том1).
Також, ОСОБА_4 відвідує хореографічну студію «Енергія» з лютого 2024 року та Центр дитячого розвитку та навчання «Синергія Club» та вивчає англійську мову. Вихованням та розвитком дитини займається батько, мати дитини розвитком дитини не цікавиться ( а.с.59,60 том 1).
Згідно листа КНП « ІМЦПМСД» ІМР КО № 265 від 12.06.2024 р – на прийомах лікаря дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , супроводжував виключно батько ( а.с.61,62 том1).
Судовим наказом, виданим Ірпінським міським судом Київської області 26 лютого 2024 року з відповідачки у справі на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01.06.2025 року відповідачка має заборгованість по несплаченим аліментам у розмірі 60 509,55грн ( а.с.221-222 том1).
Із акту обстеження умов проживання від 28.05.2024 року вбачається, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира розташована на 3-му поверсі 10-ти поверхового будинку, складається із двох кімнат, кухні, коридору, санвузлу, квартира знаходиться в новобудові. Умови проживання задовільні. Для дитини об лаштована окрема кімната, є місце для сну, навчання, проведення дозвілля. Стосунки в сім`ї доброзичливі, сімейні. Створені належні умови для повноцінного розвитку та проживання дитини (а.с.67 том 1).
В позовній заяві позивач вказує, що поведінка відповідачки не відповідає моральним критеріям суспільної моралі, які встановлені законодавством України та для нього було шокуючим відкриттям той факт, що відповідачка, матір його дитини, працює вебкам моделлю, на підтвердження чого позивачем було надано скріншоти з веб –сторінок у мережі Інтернет ( а.с.22-53 том1).
Із висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , 29 березня 2015 року, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 126/5 від 17.12.2024, вважається за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.240-242 том 1).
Оцінка суду.
Суд, вирішуючи цей спір, враховує, що відповідно до статті 165 СК Україна один з батьків має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. 
Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) зробив висновок, що "тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19".
Суд у справі, що розглядається, встановив, що Відповідач дійсно не приділяв достатньо уваги дитині, не брав участь у вихованні та утриманні, не цікавився її життям та досягненнями.
Суд бере до уваги те, що відповідач не надала будь-яких доказів створення з боку позивача перешкод щодо участі відповідачки у вихованні дитини. До вирішення цього спору відповідачка ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною.
Суд не встановив, що мати не відповідає вимогам, необхідним для виховання дитини, або що вона коли-небудь заподіяла шкоду своїй дитині, або що становила загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із матір`ю могло порушити відповідні права дитини.
Посилання позивача на той факт, що поведінка відповідачки не відповідає моральним критеріям суспільної моралі, які встановлені законодавством України не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. У звіті за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту веб сторінок у мережі Інтернет, проведеного Дочірнім підприємством « Центр компетенції адресного простору мережі інтернет «Консорціуму «Українській центр підтримки номерів та адрес» № 482/20214-ЗВ від 29.11.2021 року є скрішноти із веб-сторінок з мережі Інтернет на яких зображена особа жіночої статі, яка візуально схожа на відповідачку, що не доводить факту того, що повіденка відповідачки не відповідає моральним критеріям суспільної моралі.
Ці обставини можуть свідчити про доцільність розірвання шлюбу, але жодним чином не проявляються на дитині, якщо не встановлено умов при яких це негативно позначається безпосередньо на дитині та може слугувати причиною позбавлення батьківських прав.
Суд також не виявив жодних доведених та обґрунтованих фактів, які б свідчили про навмисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, що могло б слугувати підставою для позбавлення її батьківських прав.
Суд в аспекті врахування думки дитини при вирішення спору, що стосується її прав, бере до уваги практику також ЄСПЛ, який наголошує на тому, що, хоча його практика вимагає врахування думки дітей, ця думка не обов`язково є незмінною, і їхні заперечення, яким слід приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми для того, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярного контакту зі своєю дитиною. Право дитини висловлювати власну думку не слід тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без врахування будь-яких інших факторів та проведення аналізу для визначення їхніх найкращих інтересів; такі інтереси зазвичай диктують необхідність збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі "К.Б. та інші проти Хорватії", заява № 36216/13, § 143, 14 березня 2017 року і Suur v. Estonia, заява №. 41736/18, § 79, 20 жовтня 2020). Межі свободи розсуду, що надаються компетентним національним органам влади, змінюватимуться залежно від характеру питань та важливості інтересів, що перебувають на кону. Таким чином, Суд визнає, що органи влади користуються широкою свободою розсуду під час прийняття рішень щодо опіки. Однак більш ретельна перевірка потрібна щодо будь-яких подальших обмежень, таких як обмеження, встановлені цими органами влади щодо батьківських прав на контакт, та будь-яких правових гарантій, призначених для забезпечення ефективного захисту права батьків та дітей на повагу до їхнього сімейного життя (див. Suur v. Estonia § 80).
За практикою ЄСПЛ взаємне спілкування батьків та дитини є фундаментальним елементом "сімейного життя" у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), навіть якщо стосунки між батьками розірвано (див., як нещодавній приклад, рішення у справі "Ілля Ляпін проти Росії", заява № 70879/11, § 44, 30 червня 2020 року).
Наразі існує широкий консенсус, зокрема в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні бути першорядними (див. рішення у справах "Нойлінгер та Шурук" [ВП], заява № 41615/07, § 135, 6 липня 2010 року, та "X проти Латвії" [ВП], заява № 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013).
Загалом ці інтереси диктують необхідність збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною, і це може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, рішення у справі "К.Б. та інші проти Хорватії", заява № 36216/13, § 143, 14 березня 2017 року). Розрив таких зв`язків означає відірвання дитини від її коріння, що може бути зроблено лише за виняткових обставин (див. рішення у справі "Гергюлю проти Німеччини", заява № 74969/01, § 48, 26 лютого 2004 року); потрібно зробити все можливе для збереження особистих стосунків і, якщо та коли це доречно, для "відновлення" сім`ї (див. рішення у справі "Кацпер Новаковський проти Польщі", заява № 32407/13, § 75, 10 січня 2017 року).
Окрім захисту від свавільного втручання, стаття 8 Конвенції покладає на державу позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективного забезпечення поваги до сімейного життя. Коли сімейний зв`язок встановлено, держава, в принципі, повинна діяти таким чином, щоб створити умови для розвитку цих відносин (див., наприклад, рішення у справі "С.Г. проти Італії", заява № 52557/14, § 38, 13 жовтня 2015 року).
Таким чином, стаття 8 Конвенції покладає на кожну державу зобов`язання прагнути до возз`єднання біологічного батька або матері з його або її дитиною (див. рішення у справі "К. і Т. проти Фінляндії" [ВП], заява № 25702/94, § 178, ЄСПЛ 2001?VII, та "Гергюлю", наведене вище, § 45). Це включає право батьків вживати заходів з метою возз`єднання з дитиною та зобов`язання національних органів вживати таких заходів (див. рішення у справах "Р.М.С. проти Іспанії", заява № 28775/12, § 71, 18 червня 2013 року, та "Оморефе проти Іспанії", заява № 69339/16, § 38, 23 червня 2020 року).
Слід пам`ятати, що позитивне зобов`язання держави полягає не в досягненні результату, а в застосуванні відповідних засобів. Ключовим питанням є те, чи вживали ці органи влади всіх необхідних заходів для сприяння контакту, які можна обґрунтовано вимагати за особливих обставин кожної справи (див., серед багатьох інших рішень, рішення у справі "Суур проти Естонії", заява № 41736/18, § 77, 20 жовтня 2020 року).
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Відповідно до статті 166 Сімейного кодексу України, цей захід допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності їхньої вини.
Допущені відповідачкою помилки у вихованні дитини можуть бути виправлені через зміну поведінки.
На думку суду, відповідно до конкретних обставин справи для дитини збереження юридичного зв`язку з обома біологічними батьками є важливим для гармонійного розвитку дитини.
Суд, прагнучи прийняти рішення, яке б забезпечило найкращі інтереси дитини, враховує всі аспекти цієї справи. Суд зважає і наголошує на важливості збереження зв`язку дитини з рідним батьком та необхідність захисту прав батька відповідно до вимог статті 8 Конвенції, яка гарантує право на повагу до приватного і сімейного життя.
Суд вважає, що розірвання зв`язку з рідною матір`ю може мати довгострокові негативні наслідки для емоційного та психологічного розвитку дитини. Збереження можливості для спілкування та відновлення стосунків у майбутньому дає дитині шанс на повноцінне розуміння свого походження та формування здорових міжособистісних відноси.
Тому, керуючись принципами сімейного права та враховуючи найкращі інтереси дитини, суд не знаходить підстав для задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, і вважає, що за обставин цієї справи таке рішення суду буде непропорційним втручанням в його права в аспекті статті 8 Конвенції, особливо, якщо брати до уваги, що раніше не було ніяких звернень щодо неналежної поведінки батька; позивач не звертався з позовом про стягнення аліментів до 2024 року, держава в особі уповноваженого органу не виконувала свої позитивні зобов`язання вживати заходів з метою зміни поведінки матері та налагодження зв`язку з дитиною, якщо цей орган під час складання висновку побачив підстави про доцільність позбавлення батьківських прав.
З огляду на відсутність будь-яких вагомих доказів, які б підтверджували, що відповідачка завдала непоправну моральну або фізичну шкоду своїй дитині, на думку суду, не є можливим позбавлення відповідачки батьківських прав.
Суд не встановив наявності вини у діях відповідачки, яка б виправдовувала застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц виснував, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».
Суд оцінив висновок, який має рекомендаційний характер, і визнав його необґрунтованим. Висновок зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували свідоме ухилення відповідачки від здійснення батьківських обов`язків. Він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку, як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, і не містить оцінки спроможності повноцінно виконувати батьківські обов`язки. 
Суд також звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів про те, що соціальні служби та органи у справах дітей надавали належну підтримку матері у налагодженні стосунків з дитиною.
Згідно зі статтею 8 Конвенції держава в особі уповноважених органів має позитивний обов`язок вживати заходів для захисту сімейного життя, що включає в себе надання допомоги батькам у вихованні дітей та налагодженні між ними позитивних стосунків.
Висновок органу опіки та піклування було складено без належного аналізу ситуації та без врахування дій, які мали б бути вжиті органами влади для запобігання ситуації або її виправити з метою дотримання інтересів дитини та прав Відповідача на батьківство.
Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо (постанова Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 133/747/23).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24).
Відповідно до частин першої-третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 02 жовтня2024 року у справі № 2-5679/11, провадження № 61-9746св24).
Позивачка не довів наявність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, і неможливість змінити поведінку матері на краще у відносинах з дитиною. Держава в особі органу опіки та піклування не виконала свій обов`язок щодо вжиття всіх необхідних заходів щодо підтримки батьківства та налагодження стосунків між дитиною та батьками у кризових ситуаціях, і надала передчасний та необґрунтований висновок про застосування крайнього заходу впливу на батька - позбавлення батьківських прав, що не відповідає інтересам дитини і є непропорційним втручанням в права відповідачки в аспекті статті 8 Конвенції.
Крім того, суд вважає, що позивач зазначав, що у разі виникнення обставин мобілізації його до збройних сил України його дитина залишиться без будь - якої підтримки, але ці обставини навпаки свідчать про те, що позбавлена батьківських обов`язків мати не зможе забрати дитину у таких обставинах.
З цих підстав, суд дійшов висновку про відмову в позові.
Щодо розподілу судових витрат.
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1211.20 грн., покладаються на позивача.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.
Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дитиною, приймати участь у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування.
Судовий збір віднести за рахунок позивача.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області, код ЄДРПОУ 05408846, адреса: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 2-а.

Суддя М.П. Одарюк