Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року Справа№200/1239/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України). Просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно впродовж всієї служби без застосування часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про звільнення, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2025 року, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане речове майно впродовж всієї служби без застосування часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про звільнення, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2025 року, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача при розрахунку грошової компенсації за належне, але неотримане впродовж проходження військової служби речове майно сума компенсації значно зменшена.
27 лютого 2026 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
Представник Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), був повідомлений про розгляду справи судом засобами електронної пошти, своїм правом не скористався та не надав суду відзив на позовну заяву. 
У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянка України що підтверджується паспортом № НОМЕР_5 , учасник бойових дій на підставі посвідчення серії НОМЕР_6 .
ОСОБА_1 проходила службу у Військовій частині НОМЕР_2 та перебувала на речовому забезпеченні.
Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.12.2025 року № 946-ОС «По особовому складу», з урахуванням змін, внесених наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.01.2026 року № 22-ОС «По особовому складу» та від 08.01.2026 року № 27-ОС «По особовому складу», майора ОСОБА_1 (П-031544), старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) сектору документального забезпечення відділу організації оперативно-розшукової діяльності (з місцем дислокації у АДРЕСА_3 ) управління оперативно-розшукової діяльності, звільнену з військової служби у відставку наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.10.2025 року № 780-ОС за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 31.12.2025 року.
Також у Наказі № 946-ОС зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на 31.12.2025 року становить: календарна: 30 років 02 місяці 29 днів; пільгова: 02 роки 11 місяців 22 дні; всього: 33 роки 02 місяці 21 день.
Крім того, у Наказі № 946-ОС передбачено вважати ОСОБА_1 такою, що посаду здала 31.12.2025 року, та направити її до ІНФОРМАЦІЯ_3 для виключення з військового обліку.
У Наказі № 946-ОС передбачено відповідно до частини 1 статті 26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» майора ОСОБА_1 (П-031544) до військового оперативного резерву Державної прикордонної служби України не зараховувати (у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі).
Згідно з наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17.12.2025 року № 1196-ОС «Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно» передбачено виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно військовослужбовцю, звільненому у запас, ОСОБА_1 (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 780-ОС від 24.10.2025 року) відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 108 від 17.12.2025 року в сумі 133384,13 грн, а також доручено головному бухгалтеру – начальнику фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) провести відповідні нарахування та здійснити виплату коштів встановленим порядком.
Позивачу нараховано компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 133384,13 грн, та з урахуванням утриманих податків та інших утримань до виплати визначено суму у розмірі 131282,37 грн, яка, була виплачена на користь позивача 24.12.2025 року, що вбачається з роздруківки з додатку «Приват24» ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.12.2025 року та довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.01.2026 року.
Нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки від 17.12.2025 року № 108-РС про вартість речового майна, що належить до видачі.
Листом Військової частини НОМЕР_2 від 22.01.2026 року № 06.1.4/1103-26-Вих представнику позивача було повідомлено про те, що під час нарахування грошової компенсації вартості за неотримане речове майно майору ОСОБА_1 застосовувались цін визначені станом на 01.01.2025 року визначені наказом Адміністрації Державно прикордонної служби України від 18.12.2024 року № 1414-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування компенсації» в період з 1 січня по 31 грудня 2025 року.
Позивач вважає, що має місце протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно впродовж всієї служби без застосування часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про звільнення, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2025 року, відповідно до Порядку № 178, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Конституції України правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України від 03.04.2003 року № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» (далі – Закон № 661-IV), зокрема
- умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством. ( стаття 16 Закону № 661-IV);
- військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором. ( частини 3 та 4 статті 25 Закону № 661-IV)
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (надалі за текстом - Закон № 2011-XII), яким передбачено, зокрема, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. (частина 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ)
На виконання вищевказаної норми Закону № 2011-ХІІ Уряд затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі - Порядок № 178).
Пункти 2-4 Порядку № 178 передбачають, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до п. 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, курсантів вищих військових навчальних закладів, військовослужбовців, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби в мирний час та особливий період визначає Інструкція про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 року № 1132 (яка діяла на час спірних правовідносин).
У пункті 10 Інструкції від 31.10.2016 року № 1132 визначалось, що речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.
Отже, виплата грошової компенсації вартості неотриманого речового майна має на меті покрити фактичні (дійсні) витрати, які військовослужбовець поніс у зв`язку з придбанням предметів, речей для забезпечення потреб, пов`язаних з проходженням військової служби.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року, тобто року, в якому здійснено таку виплату (року виключення позивача зі списків особового складу й здійснення виплати компенсації).
Аналогічний правовий висновок викладено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постанові від 17.03.2020 року у справі № 815/5826/16.
Натомість, порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України, а саме Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178.
При цьому, згідно форми Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі (Додаток до Порядку від 16.03.2016 року № 178), то така видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року, і не передбачає проведення розрахунків компенсації за речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.
Дослідивши наявну в матеріалах справи довідку № 108-РС від 17.12.2025 року про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, судом встановлено, що за найменуваннями речового майна до компенсації визначена не ціна нової одиниці, а визначена сума, яка зменшена в залежності від часу носіння, тобто без урахування п. 5 Порядку № 178.
Суд зазначає, що положення пункту 10 розділу І вказаної Інструкції № 1132, не суперечать Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178.
Вказаним пунктом Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 31.10.2016 року № 1132, передбачено порядок визначення строку носіння відповідного речового майна, а не порядок нарахування розміру спірної компенсації.
Аналогічний підхід під час надання оцінки аналогічним спірним правовідносинам застосовано Верховним Судом у постанові від 25.02.2021 року у справі № 380/2458/20, від 29.03.2021 року по справі № 520/1190/2020, правові висновки якої враховуються судом при вирішенні даної справи.
З огляду на нормативне регулювання спірних правовідносин та обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2024 року.
Суд зазначає, що протиправна бездіяльність - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
За загальним правилом діями суб`єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень.
Отже, під протиправними діями суб`єкта владних повноважень слід розуміти активну форму поведінки, пов`язану з виконанням дій, які такий суб`єкт не мав права вчинювати відповідно до його повноважень, за відсутності обставин, з якими пов`язана необхідність вчинення певної дії або з порушенням процедури.
З огляду на встановлені обставини, суд вважає помилковою позицією позивача, що у даних спірних правовідносинах мала місце «протиправна бездіяльність».
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, з`ясувавши спірність правовідносин, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, керуючись ст. 9 КАС України суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо розрахунку компенсації вартості за неотримане речове майна пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане речове майно впродовж всієї служби без застосування часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про звільнення, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2025 року, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178, з урахуванням виплачених сум.
У контексті оцінки інших доводів сторін, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує предмет даного позову, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно впродовж всієї служби без застосування часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про звільнення, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2025 року, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за належне, але не отримане речове майно впродовж всієї служби без застосування часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про звільнення, за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2025 року, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178, з урахуванням виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя І.М. Тарасенко