ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/5383/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Луцович М.М.,
при секретарі судового засідання – Гапак А.Ю.,
та осіб, що беруть участь у справі:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – Бухтоярова О.В.,
представник відповідача 1 – Тодераш О.Д.,
представник відповідача 2 – Григорук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево, в якому просить: 
1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та КЕВ м.Мукачева по незабезпеченню ОСОБА_1 та її малолітнього сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлом для постійного проживання - квартирою АДРЕСА_3 . 
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та КЕВ м.Мукачева забезпечити ОСОБА_1 та її малолітнього сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлом для постійного проживання - квартирою АДРЕСА_3 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є дружиною, вдовою загиблого військовослужбовця, учасника бойових дій, Героя України, капітана ОСОБА_3 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . Разом з малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Під час проходження військової служби ОСОБА_3 був зарахований на квартирний облік разом з членами сім`ї у складі 3-х осіб, що відображено в протоколі житлової комісії №8 від 28 липня 2022 року, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30.09.2022 № 1802 «Про затвердження рішення протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №8». Після загибелі ОСОБА_3 , відповідно до п.1 розділу 111 протоколу об`єднаної житлової комісії підрозділів військової частини НОМЕР_2 № 9 від 29.05.2023 року прийнято рішення перенести квартирну чергу на ОСОБА_1 , як таку, що набула статусу вдови у зв`язку із загибеллю свого чоловіка військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , в позачергову чергу з правом забезпечення протягом двох років з дати прийняття рішення про включення до списку на позачергове одержання жилого приміщення з 29.05.2023 року. Позивач вказує, що відповідачі порушили її з малолітнім сином право на отримання житла, адже з 29.05.2023 року пройшло вже більше 2 років, а відповідачами не вжито жодних дій по наданню житла для постійного проживання і таку бездіяльність позивач вважає протиправною. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).
25 липня 2025 року відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі. Зазначив, що на обліку та балансі в КЕВ м. Мукачево рахується 41- квартирний житловий будинок АДРЕСА_5 . Квартири в даному будинку, в тому числі і спірна квартира АДРЕСА_6 , в якій мешкає позивач із своїм неповнолітнім сином згідно керівних документів Міністерства оборони України закріплені як штатно-посадове житло в оперативному управлінні за військовою частиною НОМЕР_2 , відповідно повноваження щодо вселення, виселення, надання військовослужбовцям для тимчасового проживання, переведення в службове чи постійне житло вище згаданих квартир є безпосередньо повноваженнями військової частини. Оскільки в КЕВ м. Мукачево, відсутні документи та облікова справа загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 та членів його сім`ї, місце реєстрації членів сім`ї: дружина – ОСОБА_1 , 1996 р.н.; син – ОСОБА_2 , 2021 р.н., м.Тернопіль, сам загиблий за місцем проходження ним військової служби (військова частина НОМЕР_2 АДРЕСА_5 ), на квартирному обліку для забезпечення постійним житлом не перебували, згідно Постанови КМУ від 3 серпня 2006 р. №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 р. № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом МОУ від 31 липня 2018 року №380, житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством. КЕВ м. Мукачево згідно своїх повноважень та у відповідності до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом МОУ від 31 липня 2018 року №380, вжив всі відповідні дії щодо дотримання передбаченого законодавством регламенту з забезпечення постійним житлом військовослужбовців та членів їх сімей, відтак в діях КЕВ м. Мукачево відсутня бездіяльність та протиправність дій.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказує, що відповідно до п.1 розділу 111 протоколу об`єднаної житлової комісії підрозділів військової частини НОМЕР_2 № 9 від 29.05.2023 року прийнято рішення перенести квартирну чергу на ОСОБА_1 , як таку, що набула статусу вдови у зв`язку із загибеллю свого чоловіка військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , в позачергову чергу з правом забезпечення протягом двох років з дати прийняття рішення про включення до списку на позачергове одержання жилого приміщення з 29.05.2023 року. З даної черги, позивача з сином було знято військовою частиною НОМЕР_2 , однак рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 року у справі №260/4779/24 відновлено порушене право позивача. Щодо одноразової адресної допомоги у вигляді житлового приміщення для постійного проживання зазначає, що таке може надаватися незалежно від перебування осіб на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. 
Відповідачем 2 подано заперечення на відповідь на відзив, в яких представник зазначив, що сім`я загиблого військовослужбовця може бути забезпечена житлом від держави один раз, якщо вона відповідає певним умовам, зокрема, якщо вона потребує покращення житлових умов. Це означає, що якщо сім`я вже отримала житло від держави, то повторне забезпечення житлом не передбачено, крім випадків, коли відбулися зміни в складі сім`ї, які потребують нового забезпечення. Оскільки позивач отримала від держави належну одноразову адресну допомогу у вигляді житлового приміщення для постійного проживання, а саме однокімнатну квартиру у місті Києві на склад сім`ї дві особи мінімальною загальною площею 13, 56 м. кв. та 9 м. кв. житлової площі на одну особу згідно норм ст.48 ЖК Української РСР, така рахується забезпеченою житлом для постійного проживання, а відтак позовні вимоги є безпідставними.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року постановлено перейти до розгляду справи № 260/5383/25 за правилами загального позовного провадження. 
Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого військова частина НОМЕР_2 позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що військова частина не наділена повноваженнями приймати рішення про зміну статусу штатно-посадової квартири на квартиру для постійного проживання, зокрема, квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та приймати рішення щодо забезпечення житлом для постійного проживання ОСОБА_1 понад норми житлового законодавства. 06.03.2025 на ім`я ОСОБА_1 надіслано відповідь на звернення вих №5/ожк., з вимогою надання відповідних документів для формування її облікової житлової справи та передачі копії в КЕВ м. Мукачево, станом на 11.09.2025 документи в житлову комісію військової частини НОМЕР_2 не надані.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказує, що відзив не стосується доводів позовної заяви. Зазначає, що штатно-посадове житло не передбачено чинним законодавством. Крім того, частиною 10 розділу VIІ Інструкції №380 визначено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Просить задовольнити позовні вимоги повністю.
02 жовтня 2025 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої просить розглядати справу згідно таких позовних вимог:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та КЕВ м. Мукачева по невиключенню квартири АДРЕСА_3 із числа службових жилих приміщень та непереведення її в статус житла для постійного проживання і зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та КЕВ м.Мукачева зняти статус службового житла з квартири АДРЕСА_3 та виключити її із числа службових жилих приміщень, перевівши в статус житла для постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та КЕВ м.Мукачева по незабезпеченню ОСОБА_1 та її малолітнього сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлом для постійного проживання - квартирою АДРЕСА_3 . 
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та КЕВ м.Мукачева забезпечити ОСОБА_1 та її малолітнього сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлом для постійного проживання - квартирою АДРЕСА_3 .
В обґрунтування заяви позивач вказала, що 01.10.2025 року з сайту Ужгородської міської ради «Про видачу службових ордерів на право зайняття службових жилих приміщень та зняття статусу службових жилих приміщень з квартир фонду Міністерства Оборони України, виключення їх з числа службових, надання в постійне користування та видачу ордерів на право проживання» позивачу стало відомо про рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 23.09.2025 року, яким, зокрема, на підставі листів КЕВ м.Мукачева та подання КЕВ м.Мукачева особам надані для постійного проживання службові квартири, що спростовує твердження відповідачів про неможливість зміни статусу житлового приміщення.
Відповідачем 2 подано відзив на заяву позивача про зміну предмету позову, в якому виклав свої заперечення. Вказав, що ОСОБА_1 та її син – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на теперішній час, проживають в службовому (штатно-посадовому) житлі (надалі по тексту ШПЖ), без реєстрації місця проживання за юридичною адресою даного житла, на підставі Договору надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла №1 від 21.07.2020, який оформлявся військовою частиною на ім`я її чоловіка – військовослужбовця ОСОБА_3 , що загинув на сході України внаслідок російської збройної агресії та якому посмертно присвоєно звання Героя України. ОСОБА_1 не є дійсним військовослужбовцем, та разом із сином – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не значаться такими, що перебувають на квартирному обліку у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Мукачево. При цьому житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач вказала на помилковість тверджень відповідача 2 та наголосила, що вона з сином є членами сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, що дає їм право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання. При цьому наказ МОУ від 27.05.2025 року №334 «Про затвердження Інструкції з організації заходів із надання одноразової адресної допомоги (житла) особам, яким присвоєно звання Герой України за здійснення визначного геройського вчинку», на який посилається відповідач 2 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 08.12.2025, прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві, з урахування заяви про зміну предмету позову, та відповіді на відзив.
Представники відповідачів 1, 2 у судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів, наведених у відзивах на позовну заяву, та просили суд відмовити у задоволенні позову.
На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. 
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 22.09.2016.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 23.06.2021.
ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з послужного списку капітана ОСОБА_3 , витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №343 від 16.12.2022.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув при виконанні бойового завдання під час відсічі повномасштабного збройного вторгнення російської федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 22.12.2022, витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №485 від 15.03.2023, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №343 від 16.12.2022. 
Відповідно до рішення протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №8 від 28 липня 2022 року, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30.09.2022 №1802 «Про затвердження рішення протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №8», на момент смерті ОСОБА_3 перебував на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов за рахунок забезпечення службовим житловим приміщенням (службовою житловою площею) зі складом сім`ї у кількості 3 (трьох) осіб: заявник - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на службову чергу з 28.07.2022 року.
Відповідно до рішення протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №9 від 29 травня 2023 року, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 №2462 «Про затвердження рішення протоколів засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №7 від 07 квітня 2023 року, №8 від 28 квітня 2023 року, №9 від 29 травня 2023 року», перенесено квартирну чергу на вдову ОСОБА_1 , та в подальшому рахувати, що вдова ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 в складі 3 (трьох) осіб: вдова - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблий - ОСОБА_3 , в загальній черзі з 28.07.2022 року, та як таку, що набула статусу вдови (посвідчення серія НОМЕР_8 від 08.05.2023 року) у зв`язку із загибеллю свого чоловіка військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 , в позачергову квартирну чергу з правом забезпечення протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення з 29.05.2023 року.
Згідно з п.5 розділу 111 протоколу №17 від 30.12.2023 року, об`єднаною житловою комісією підрозділів військової частини НОМЕР_2 прийнято рішення скасувати пункт 1 розділу 111 протоколу № 9 від 29.05.2023 року та зняти з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями при військовій частині НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 зі складом сім`ї три особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 у справі №260/4779/24, яке набрало законної сили 18.12.2024, визнано протиправним та скасовано п.5 рішення об`єднаної житлової комісії підрозділів військової частини НОМЕР_2 оформленого Протоколом № 17 від 30 грудня 2023 року; визнано протиправним та скасовано п. 2.5. Наказу командира військової частини № НОМЕР_9 від 31.12.2023 року «Про затвердження рішення протоколів засідання об`єднаної житлової комісії підрозділів військової частини НОМЕР_2 № 16 від 14 грудня 2023 року та № 17 від 30 грудня 2023 рок».
Відповідно до рішення протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №14 від 24 грудня 2024 року, на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 у справі №260/4779/24 скасовано п. 5 рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформленого протоколом №17 від 30 грудня 2023 року.
Згідно витягу з розпорядження керівника Державного управління справами від 28.08.2024 №161 «Про надання житлових приміщень» ОСОБА_1 на сім`ю в складі двох осіб надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 сім`ї загиблого Героя України ОСОБА_3 . 
Позивач звернулася до військової частини НОМЕР_2 щодо забезпечення її та малолітнього сина ОСОБА_2 житлом для постійного проживання, однак листом №5/ожк від 06.03.2025 військовою частиною НОМЕР_2 відмовило позивачу у переведенні штатно-посадової квартири за адресою: АДРЕСА_4 , в статус постійного житла у зв`язку з відсутністю повноважень.
Крім того листом військової частини НОМЕР_2 №15/ожк від 24.03.2025 повідомлено позивача, що для отримання можливості отримати постійне житло необхідно перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання. Згідно з чинним законодавством не врегульовано питання щодо забезпечення постійним житлом у даному випадку, тому тільки за рішенням суду дозволено поставити позивача на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання. 
Вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд вказує таке. 
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Житловим кодексом України (ЖК України), Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-XII), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (Порядок №1081) та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (Інструкція №380).
Відповідно до ч.1 ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно з ст.43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ст.48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому, враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. 
Закон №2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі ст.1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Питання щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульоване положеннями ст.12 Закону №2011-ХІІ.
Абзацом 1 пункту 1 ст.12 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ).
Згідно абзаців 3, 4 пункту 3 статті 12 Закону №2011-ХІІ визначено, що у позачерговому порядку в разі потреби поліпшення житлових умов надаються жилі приміщення сім`ям військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, за місцем їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Забезпечення жилими приміщеннями в разі потреби поліпшення житлових умов сімей військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпеченні їх здійснення та загинули (померли) або пропали безвісти, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 1 пункту 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.
Отже, зазначеними нормами Закону №2011-ХІІ держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, тобто один раз протягом усього часу проходження військової служби.
Відповідно до ст.12 Закону №2011-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (військові частини) після звільнення (військовослужбовці) та членів їх сімей.
Відповідно до п.3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.
Пункт 22 Порядку №1081 встановлює, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Пункт 30 Порядку №1081 передбачає випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.
З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
Згідно з п.2, 4, 5 розділу І Інструкції №380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці мають право здати отримане за рахунок Міноборони постійне житло або рівнозначне житло, яке відповідає санітарно-технічним вимогам, у населених пунктах, регіонах, в яких воно було отримане, та за умови потреби Міноборони в такому житлі із подальшим правом на забезпечення житлом від Міноборони у встановленому законодавством порядку. 
За приписами пунктів 1, 2 розділу VІ Інструкції №380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР. Потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються: військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); військовослужбовці з числа осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 11, 12 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та члени їх сімей; члени сімей загиблих, визначені абзацами шостим та восьмим пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; військовослужбовці та члени їх сімей, які були забезпечені житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій.
Згідно пункту 20 розділу VІ Інструкції №380 члени сімей, що перебували на обліку разом з військовослужбовцями, які загинули (померли), залишаються на обліку у військовій частині до отримання житла для постійного проживання.
Відповідно до пункту 21 розділу VІ Інструкції №380 зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Як встановлено матеріалами справи відповідно до рішення протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №8 від 28 липня 2022 року, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30.09.2022 №1802 «Про затвердження рішення протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №8», на момент смерті ОСОБА_3 перебував на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов за рахунок забезпечення службовим житловим приміщенням (службовою житловою площею) зі складом сім`ї у кількості 3 (трьох) осіб: заявник - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на службову чергу з 28.07.2022 року.
Відповідно до рішення протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №9 від 29 травня 2023 року, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 №2462 «Про затвердження рішення протоколів засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №7 від 07 квітня 2023 року, №8 від 28 квітня 2023 року, №9 від 29 травня 2023 року», перенесено квартирну чергу на вдову ОСОБА_1 , та в подальшому рахувати, що вдова ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 в складі 3 (трьох) осіб: вдова - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблий - ОСОБА_3 , в загальній черзі з 28.07.2022 року, та як таку, що набула статусу вдови (посвідчення серія НОМЕР_8 від 08.05.2023 року) у зв`язку із загибеллю свого чоловіка військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 , в позачергову квартирну чергу з правом забезпечення протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення з 29.05.2023 року.
Позивач вважає, що має право на отримання житла, адже з 29.05.2023 року пройшло вже більше 2 років, а відповідачами не вжито жодних дій по наданню житла для постійного проживання та посилається на положення частини 10 розділу VII Інструкції №380. 
Так, дійсно відповідно до частини 10 розділу VII Інструкції №380 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Разом з цим суд звертає увагу, що реалізація права на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання передбачено виключно особам, які потребують поліпшення житлових умов.
Зокрема, відповідно до статті 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. 
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
У разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім`ї зберігається право подальшого перебування на обліку. Таке ж право зберігається за членами сім`ї громадянина, який перебував на обліку у виконавчому комітеті місцевої ради і був знятий з обліку з підстав, зазначених у пунктах 2 і 4 цієї статті.
Водночас відповідно до абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Тобто як встановлено судом вище, нормами Закону №2011-ХІІ держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, один раз протягом усього часу проходження військової служби, а у даному випадку як членам сім`ї загиблого військовослужбовця.
Позивач у позовній заяві вказує на бездіяльність відповідачів щодо непереведення квартири АДРЕСА_3 в статус житла для постійного проживання та як наслідок незабезпечення позивача та її малолітнього сина житлом для постійного проживання, однак матеріалами справи підтверджується вжиття військовою частиною НОМЕР_2 заходів по забезпеченню позивача жилим приміщенням.
Зокрема, безпосередньо позивачем подано до суду разом із позовною заявою лист військової частини НОМЕР_2 №987 від 24.02.2024, в якому позивача повідомлено, що відповідно до листа Начальника КЕВ м. Мукачево від 12.12.2023 року №185 на виконання розпорядження ЦУПЗ KCJI ЗСУ від 11.12.2023 №370/2/17608 військовою частиною НОМЕР_2 з метою виконання доручення Офісу Президента України з питання забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей, яким присвоєно звання Героя України (у т.ч. посмертно), на ім`я начальника КЕВ м. Мукачево за вих.№34/2023/ожк 22.12.2023 року, надано список військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 (Мукачівського гарнізону) та членів їх сімей, яким присвоєно звання героя України (у т.ч. посмертно), в подальшому на адресу ЦУПЗ KCJI ЗСУ, КЕВ м. Мукачево, було направлено пакет документів, разом із заявою ОСОБА_1 , на ім`я Президента України ОСОБА_5 , стосовно поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилим приміщенням.
Як наслідок розпорядженням керівника Державного управління справами від 28.08.2024 №161 «Про надання житлових приміщень» ОСОБА_1 на сім`ю в складі двох осіб надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , як членам сім`ї загиблого Героя України ОСОБА_3 . 
Встановлені обставини вказують на вжиття військовою частиною НОМЕР_2 дій по забезпеченню ОСОБА_1 та її малолітнього сина, як членів сім`ї загиблого військовослужбовця, жилим приміщенням. 
Зазначене, на переконання суду, свідчить про виконання державою обов`язку по забезпеченню позивача житловим приміщенням як особи, яка потребувала поліпшення житлових умов. При цьому з моменту надання позивачу однокімнатної квартири на сім`ю в складі двох осіб, у відповідачів був відсутній обов`язок щодо повторного забезпечення позивача постійним житлом з державного житлового фонду, так як такою вже отримано житло.
Суд також відхиляє доводи позивача в частині обов`язку, на її думку, відповідачів забезпечити її житлом безвідносно до того отримала вона інше житло у вигляді одноразової адресної допомоги чи ні, оскільки буквально норма пункту 28 Статуту звання Герой України «Особам, яким присвоєно звання Герой України із врученням ордена «Золота Зірка», може надаватися одноразова адресна допомога у вигляді житлового приміщення для постійного проживання незалежно від перебування таких осіб на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов» визначає право на отримання одноразової адресної допомоги, не ставлячи її у залежність від перебування особи на квартирному обліку, а не одночасне надання особі і адресної допомоги у вигляді житла, і забезпечення такої особи житлом для постійного проживання.
У даній справі позивач не наводить обґрунтувань, що після надання їй одноразової адресної допомоги у вигляді житла у позивача залишилися підстави для поліпшення житлових умов, а вказує, що отримання такої допомоги не відноситься до даних правовідносин.
З такими твердження суд не погоджується та вказує, що отримання позивачем одноразової адресної допомоги у вигляді житла прямо впливає на її статус як особи, яка потребує поліпшення житлових умов, та вказує на виконання державою обов`язку по забезпеченню позивача житлом для постійного проживання.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те. що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст.77 КАС України закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справи про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, на думку суду відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність їхніх дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево (вул. Берегівська об`їзна, буд. 1а, м. Мукачево, Мукачівський р-н, Закарпатська обл., 89600, код ЄДРПОУ 08439994) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	М.М. Луцович	

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано протягом 27.05.2026 року.