Справа № 369/7119/22
Провадження № 1-кп/369/563/26 

В И Р О К
іменем України
28.04.26 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарях:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представників потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинуваченої  ОСОБА_13 ,
захисника ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12022116380001030 від 19.07.2022 за обвинуваченням  ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Верхнє-Дуванний, Краснодонського району Луганської області, яка має вищу освіту, пенсіонерка, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України (далі – КК України),
встановив:
Органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачувалася в погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися цієї погрози, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.
Відповідно до пред`явленого обвинувачення, 18 липня 2022 року, близько 09:15 год., ОСОБА_13 , маючи прямий умисел, направлений на погрозу вбивством потерпілому ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що погроза здатна викликати у потерпілого побоювання за своє життя, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою його залякування, перебуваючи на сьомому поверсі в під`їзді будинку АДРЕСА_3 , за адресою проживання, а саме АДРЕСА_4 , двічі замахнулась предметом схожим на сокиру, яку тримала в обох руках в область голови потерпілого ОСОБА_10 , таким чином погрожуючи останньому вбивством. Потерпілий ОСОБА_10 сприйняв дану погрозу як реальну, оскільки в нього були реальні підстави побоюватися реалізації такої погрози.
Разом з тим, в ході судового розгляду прокурором змінено обвинувачення та висунуто ОСОБА_13 обвинувачення у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України за наступних обставин.
18.07.2022 року близько 09:15 год., ОСОБА_13 , перебуваючи в громадському місці, а саме на сходовій клітині 7 поверху будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , перед закритими тамбурними пластиковими дверима, де розташовані жилі квартири під АДРЕСА_5 (в яких проживають ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ), №343 ( ОСОБА_10 ) та №344 ( ОСОБА_4 ), грубо порушуючи громадський порядок, із мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в дріб`язковому приводі, а саме, ніби демонтажу дверей, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилися в зневажливому ставленні до громадського порядку та громадського спокою, зокрема, в існуючих у суспільстві поведінки і моральності. Домінування у свідомості ОСОБА_13 такого внутрішнього спонукання як зухвалий виклик соціальному оточенню, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок у денний час, з хуліганських спонукань, обвинувачена підійшла до тамбурних дверей та незважаючи на ранній час, знаючи, що в будинку знаходяться особи, які проживають у квартирах АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 розпочала їх ламати.
Зокрема, принісши з собою сокиру ОСОБА_13 взявши останню в руки розпочала наносити цілеспрямовані удари по тамбурних пластикових дверях та не реагувала на численні прохання та зауваження жителів квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , які вийшли на шум.
Крім того, під час намагання зупинити потерпілим ОСОБА_10 протиправні хуліганські дії обвинуваченої, підійшов до останньої та намагався відібрати сокиру, однак ОСОБА_13 не випускаючи з рук останню гострою частиною сокири двічі замахнулась в область голови та тулуба потерпілого ОСОБА_10 для відвернення здійснення її протиправних дій.
Зупинити протиправні дії ОСОБА_13 змогли тільки забравши з рук сокиру та викликавши працівників поліції.
При цьому, представник потерпілого ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_10 підтримали обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, тобто за ч. 1 ст. 129 КК України.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_13 не визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та давати показання відмовилася, скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. Разом з тим, у подальшому обвинувачена в судових дебатах та з останнім словом виступала і просила провадження по справі закрити, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та ухвалити виправдувальний вирок, згідно з ч. 7 ст. 284 КПК України.
При цьому, обвинувачена ОСОБА_13 вважала, що було порушено її право на захист, у зв`язку з тим, що на стадії досудового розслідування її позбавили своєчасного та законного права на захист, право оскаржувати рішення у процесі досудового слідства, подавати клопотання та докази дізнавачу, слідчому, прокурору, своєчасно ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування та отримувати з них копії.
Звернула увагу суду, що квартира АДРЕСА_8 , належала її сину ОСОБА_17 , вона була зареєстрована в цій квартирі з 2019 року, була попереднім власником квартири та мала право користування квартирою. Разом з тим, потерпілий ОСОБА_10 ніколи не був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_6 , проживав та користувався квартирою та послугами по квартирі безоплатно, ніде не працював та зараз не працює, що вбачається з запитів Державної виконавчої служби до Пенсійного фонду України.
Стверджувала, що метою її прибуття до квартири сина 18 липня 2022 року було надання доступу комісії ПрАТ «Київобленерго» до електролічильника квартири АДРЕСА_6 , на якому ОСОБА_10 була зірвана пломба в спробі під`єднатися повз лічильник до електроенергії, про що комісією ПрАТ «Київобленерго» був складений Акт № Ц22/012719 від 24 липня 2022 року, тобто комісія була через 6 днів після подій, що розглядаються судом, що підтверджує мету її прибуття 18.07.2022 року.
Звернула увагу, що під час допиту у суді 21.08.2024 року потерпілий ОСОБА_10 підтвердив зрив ним пломби на електролічильнику квартири АДРЕСА_6 .
Крім того, на майданчику 7 поверху 7 під`їзду по АДРЕСА_9 та ОСОБА_18 з квартири АДРЕСА_7 були самовільно встановлені та зачинені на ключ тамбурні двері, які перешкоджали їй з 20.02.2021 року потрапити до квартири АДРЕСА_6 та електролічильника цієї квартири
Вказані тамбурні двері були встановлені та зачинені на ключ без згоди обвинуваченої та без згоди її сина, про що неодноразово з 2021 року нею подавалися заяви до комунального підприємства «Святопетрівске», до головного управління поліції Київській області, до відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області та
Наголосила, що з 11.06.2021 року у Києво-Святошинському районному суді Київської області розглядалась цивільна справа № 369/8143/21 за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_16 , ОСОБА_19 ОСОБА_18 про примусовий демонтаж незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі та усунення перешкод в користуванні власністю
Крім того, звернула увагу на розбіжності та заперечення у показаннях свідків та потерпілого про що надала суду детальну інформацію про хід судового засідання.
Вказала, що 19.09.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області розглянуто адміністративну справу № 369/6572/22 про притягнення ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУАП за дрібне хуліганство. Постановою суду закрито провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_13 складу адміністративного правопорушення 18.07 2022 року.
Також вказала, що ОСОБА_10 не є потерпілим у цьому кримінальному правопорушенні, оскільки йому не спричинена шкода і стверджувала, що не могла порушити суспільний лад, особливо з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, у зв`язку з тим, що вона хотіла пройти до свого єдиного житла, в якому була зареєстрована з 2019 року.
У запереченнях на цивільний позов про відшкодування моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_13 просила в його задоволенні відмовити, а провадження в справі закрити.
Прокурор у судових дебатах просив визнати обвинувачену ОСОБА_13 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 грн, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від відбування призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України вирішити питання про речові докази та цивільний позов.
Потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_12 просили визнати обвинувачену ОСОБА_13 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 296 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від відбування призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а також цивільний позов задовольнити повністю.
Захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_13 просив виправдати обвинувачену ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисної складу інкримінованого кримінального правопорушення, а саме мотиву. У зв`язку з чим цивільний позов потерпілого просив залишити без розгляду.
Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано суду для дослідження та оцінки наступні докази, якими обґрунтовувалася винуватість обвинуваченої, а саме: 
-дані витягу із Єдиного реєстру досудового розслідування (далі – ЄРДР) від 22.07.2022 року про те, що від ОСОБА_10 надійшла заява з приводу того, що 18.07.2022 року близько 09 години 18 хвилин, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на сьомому поверсі в під`їзді №7 будинку АДРЕСА_4 , погрожувала йому вбивством (а.п. 52 т.2);
-дані доручення про здійснення досудового розслідування кримінального проступку (дізнання) від 19.07.2022 року, відповідно до якого, старшому дізнавачу СД ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_20 доручено здійснити досудове розслідування кримінального проступку за заявою ОСОБА_10 (а.п.53 т.2);
-дані повідомлення старшого дізнавача СД ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_21 про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022116380001030 від 19.07.2022 року (а.п. 54 т.2);
-дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 19.07.2022 року від ОСОБА_10 про те, що 18.07.2022 року, близько 09 години 18 хвилин, за адресою: АДРЕСА_4 , перебуваючи в тамбурі, поруч з дверима до помешкання, його сестра ОСОБА_13 , погрожувала йому вбивством (а.п. 57 т.2);
-дані протоколу огляду відео від 01.08.2022 року, відповідно до якого, старший дізнавач СД ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_22 , провела огляд скріншотів з відеозапису, зафіксованого на камеру мобільного телефону громадянки ОСОБА_15 , на яких встановлено особу жіночої статі, а саме - ОСОБА_13 , яка 18.07.2022 року перебуваючи в під?їзді будинку, за адресою: АДРЕСА_4 , біля вхідний дверей тамбуру, кладе до білого пакету предмет схожий на лом, яким пошкоджувала двері. Далі громадянка ОСОБА_13 в правій руці тримає сокиру, яку дістала з пакету білого кольору, який знаходився біля дверей та пошкоджує двері до тамбуру не реагуючи на зауваження мешканців квартири, які знаходились зі сторони квартир, тримаючи сокиру в своїх руках б?є по склу та розбиває скло тамбурних дверей (а.п. 61-64 т.2);
-дані постанови про призначення групи прокурорів від 19.07.2022 року у кримінальному провадженні № 12022116380001030 від 19.07.2022 року (а.п. 55 т.2);
-дані постанови про призначення групи дізнавачів від 19.07.2022 року у кримінальному провадженні № 12022116380001030 від 19.07.2022 року (а.п. 56 т.2);
-дані постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 19.07.2022 року, відповідно до якого, наданий свідком ОСОБА_15 диск з відеозаписом, на якому зафіксовані події що мали місце 18.07.2022 року, близько 09 години 18 хвилин, за адресою: АДРЕСА_4 , в тамбурі, поруч з дверима до помешкань, визнаний речовим доказом та приєднаний до матеріалів кримінального провадження № 12022116380001030 від 19.07.2022 року, з доданим диском (а.п. 59, 60 т.2);
-повідомлення про підозру ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 129 КК України (а.п. 76-77 т.2).
Наведені докази сторони обвинувачення суд безпосередньо дослідив та оцінив за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими доказами, наданими суду в ході судового розгляду.
Водночас, суд безпосередньо дослідив в межах відкритого, усного, гласного та змагального судового розгляду й інші докази.
Стороною захисту в ході судового розгляду надано суду для дослідження та оцінки наступні докази, якими спростовувалось пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення, а саме дані, що містяться у:
- постанові Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі № 369/4153/21, провадження №22-ц/824/4597/2024 відповідно до якої залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_10 , а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року про визнання договору дарування недійсним, без змін (а.п. 197-199 т.1); 
- витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №12023111380000672 від 04.05.2023 року за ч. 1 ст. 382 КК України за повідомленням ОСОБА_13 про невиконання ухвали, яка набрала законної сили (а.п. 204 т.1);
- постанові Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року, згідно з якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.п. 205-206 т.1);
- довідці КП «Святопетрівське» № 92 від 23.12.2020 року, відповідно до якої, довідка видана власнику квартири АДРЕСА_8 , ОСОБА_13 для укладання договору з ПрАТ «Київобленерго» (а.п. 39 т.2);
- заяві-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії квартири АДРЕСА_8 (а.п. 35 т.2);
- заяві ОСОБА_13 до ДТЕК КРЕМ № 306638770 від 01.07.2022 року, відповідно до якої, ОСОБА_13 просить направити фахівця ДТЕК у зв`язку із пошкодженням пломби та самовільним підключенням електроенергії на електролічильнику квартири АДРЕСА_8 (а.п. 32 т.2);
- акті №? Ц22/012719 від 24.07.2022 року комісії з ПрАТ ДТЕК з фіксуванням зриву пломби на електролічильнику квартири АДРЕСА_8 (а.п. 36 т.2);
- заяві директору КП «Святопетрівське» вх.№13 від 18.07.2022 року, відповідно до якої, ОСОБА_13 просить надати довідку щодо встановлення тамбурних дверей, які перешкоджають доступу до електролічильника квартири АДРЕСА_8 (а.п. 40 т.2);
- відповіді відділу поліції №1 Бучанського РУП вих. ВВП799 від 19.04.2021 року на заяву ОСОБА_13 щодо незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі, що заважають доступу до електролічильника квартири АДРЕСА_8 (а.п. 30 т.2);
- технічного поверхового плану 7 поверху 7 під?їзду по вул. Тепличній №48, наданий КП «Святопетрівське», відповідно до якого, дверей в загальному тамбурі міститися не повинно (а.п. 37 т.2);
- довідці ЦНАП вих.04-49/5134 від 21.09.2021 року та витягу ЦНАП №04-19/293 від 08.02.2024 року, відповідно до яких, в квартирі АДРЕСА_8 зареєстрована одна особа – ОСОБА_13 (а.п. 31; 38 т.2);
- виконавчому листі Києво-Святошинського районного суду Київської області, відповідно до якого, з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 2045 доларів США, 2000 грн моральної шкоди та судовий збір у розмірі 952 грн (а.п. 45 т.2);
- листі головного державного виконавця Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області від 22.05.2024, відповідно до якого, за виконавчим листом Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито виконавче провадження (а.п. 46 т.2);
- відповіді відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 21.07.2022 року № 4037/109/1401/04 на заяву ОСОБА_13 щодо незаконного приєднання ОСОБА_10 до електролічильника квартири АДРЕСА_8 (а.п. 109 т.2);
- акті КП «Святопетрівське» від 22.02.2023 року, відповідно до якого, в будинку АДРЕСА_4 було виявлено встановлення дверей в загальному тамбурі між квартирами № 342, № 343, № 344 на майданчику 7 поверху (а.п. 111 т.2);
- заочному рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2024 року у справі № 369/8143/21, відповідно до якого, позов ОСОБА_13 до ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 про примусовий демонтаж незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі в під?їзді та усунення перешкод в користуванні власністю - задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_13 у здійсненні нею права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 . Зобов?язано ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 за власний рахунок демонтувати двері в загальному тамбурі між квартирами АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 на майданчику 7 поверху в під?їзді № 7 багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 (а.п. 133-147 т.2).
Допитаний потерпілий ОСОБА_10 пояснив суду, що він взяв у борг у своєї сестри ОСОБА_13 2000 (дві тисячі) доларів США під заставу у формі укладення договору дарування належної йому квартири. Однак, порушивши строки повернення позичених коштів ОСОБА_13 виставила квартиру (заставне майно) на продаж. 18.07.2022 року, перебуваючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , близько 9-ї години почув стукіт у тамбурні двері на який вийшли сусіди Шпаки із квартири АДРЕСА_5 та почали розмовляти з його сестрою ОСОБА_13 . Коли ОСОБА_10 відчинив двері, то роздався звук розбитого скла. У цей же момент відчинив двері сусід ОСОБА_23 та сказав йому викликати поліцію що він і зробив. ОСОБА_10 намагався в ОСОБА_13 перехватити сокиру, однак остання тягнула сокиру на себе і йому доводилось пускати сокиру. ОСОБА_13 продовжувала бити по дверях в місці розташування замка та ручки дверей. Після того як він декілька разів забирав сокиру, ОСОБА_13 замахнулась у його бік і він зрозумів що це небезпечно. В ході замахування ОСОБА_13 погроз вбивством не висловлювала, але дивилась на нього з люттю. Після цього сусід ОСОБА_24 з 345 кв. зміг перехватити сокиру ззаду і ОСОБА_13 дістала монтировку, якою продовжила бити по дверях.
Допитана свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона проживає в 
АДРЕСА_9 . У день події бачила обвинувачену яка була агресивною, тамбурні двері не просила відкрити, мовчала та будь-яких погроз не висловлювала. Свідок не бачила як обвинувачена замахувалася сокирою на потерпілого. Відеозапис здійснювався нею на власний телефон.
Допитаний свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що він проживає в АДРЕСА_10 , по сусідству з потерпілим. У день події бачив обвинувачену з сокирою. Коли потерпілий виліз до обвинуваченої через розбите скло дверей вона замахнулася на нього декілька разів при цьому не висловлювала будь-яких погроз. Після цього в неї відібрав сокиру ОСОБА_25 , який підійшов до обвинуваченої зі спини.
Допитаний свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що 18.07.2022 року гостюючи у свого знайомого в АДРЕСА_11 , почув шум за дверима. Відчинивши двері побачив розбите скло у тамбурних дверях на сьомому поверсі та обвинувачену, яка намагалась відчинити двері. Обвинувачена знаходилась на сходовій площадці та в руках тримала сокиру якою била по дверях в місце знаходження замку. Він намагався її заспокоїти та забрав в обвинуваченої сокиру. З приводу висловлювання обвинуваченою будь-яких погроз в бік інших осіб останній не пам`ятає.
Допитаний свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що з потерпілим сусіди, обвинувачену раніше ніколи не бачив, лише один раз бачив та надав пояснення, що це був ранок, вони збирались на роботу. Двері відкрила дружина, почала його кликати, він вибіг і побачив як жінка дістала сокиру і почала бити по замку, потім почала бити по склу. Після чого вибіг потерпілий ОСОБА_26 , я сказав, щоб він її заспокоїв, вона була в стані нервозності, потім вибіг сусід і забрав сокиру. Також, зазначив, що відео знімала його дружина.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про недоведеність в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, виходячи з такого. 
За змістом ст. 17 та ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише в тому випадку, коли вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлене обвинувачення. 
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Звідси, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні є винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, в ході судового розгляду суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення при кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_13 , дійшла неправильного висновку про доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме за ч. 1 ст. 296 КК України, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство).
Такий висновок суду ґрунтується, як на фактичних обставинах, встановлених при розгляді справи, так і на приписах Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство».
При цьому, суд виходить з того, що ч. 1 ст. 296 КК України передбачено кримінальну відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Основний безпосередній об`єкт хуліганства – громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.
Кримінальний кодекс України не пов`язує наявність хуліганства з його вчиненням у громадських місцях. Таким чином, громадський порядок може бути порушений і за відсутності сторонніх осіб чи у присутності лише потерпілого (вночі, у безлюдному місці, в квартирі). Однак вчинення хуліганських дій у присутності інших людей, в обстановці проведення публічного заходу (покладення квітів до пам`ятника, концерт тощо) є однією із ознак, яка вказує на грубість порушення громадського порядку.
Об`єктивна сторона хуліганства характеризується вчиненням винною особою такого діяння, яке грубо порушує громадський порядок, тобто встановлені правила поведінки, у тому числі і в громадських місцях. При цьому діянню, що вчиняється особою, обов`язково притаманні або особлива зухвалість, або винятковий цинізм.
Кримінальне караним є грубе порушення громадського порядку. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів тощо. Таким чином, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних, тривалих зусиль.
Суб`єктивну сторону хуліганства становлять умисна форма вини та мотив явної неповаги до суспільства, якому властива очевидна зневага до існуючих норм і правил поведінки у суспільному житті, протиставлення себе іншим членам суспільства тощо.
Системний аналіз положень ст. 296 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», виходячи з правової природи правовідносин та родового об`єкту кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, дає підстави суду вважати, що для надання правильної правової оцінки діянням особи в кожному випадку необхідно з`ясовувати чи посягнула ця особа на правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, чи були ці діяння безсумнівно хуліганськими, як для винного, так і для оточуючих, чи мало діяння характер грубого порушення громадського порядку.
Також, необхідно звертати увагу і на обставини вчинення хуліганства, зокрема, обстановку, місце та час його вчинення, кількість присутніх при цьому інших осіб, поведінку винного під час хуліганських дій.
Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Суд звертає увагу, що за зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Тобто, хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. 
При цьому, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Хуліганські дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.
Суд зауважує, що для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
А за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Повертаючись до обставин цієї справи, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_13 дійсно близько 09:15 год. 18.07.2022 року, перебувала в громадському місці, а саме на сходовій клітині 7 поверху будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , та за допомогою сокири ломала вхідний замок закритих тамбурних пластикових дверей, де розташовані жилі квартири під АДРЕСА_5 (в яких проживають ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ), №343 ( ОСОБА_10 ) та №344 ( ОСОБА_4 ). 
При цьому, суд бере до уваги, що події, яка мала місце 18 липня 2022 року, передував довготривалий конфлікт між обвинуваченою ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_10 . 
Так, у ході судового розгляду встановлено і це підтверджується як обвинуваченою, так і потерпілим, що між ними склалися тривалі неприязні стосунки на ґрунті цивільно-правових відносин. Сутність предмету цивільно-правових відносин обвинуваченої та потерпілого має значення у даному кримінальному провадженні лише у контексті оцінки їх попередніх взаємовідносин, які передували події кримінального правопорушення та в контексті оцінки грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганства). Суд у цій частині враховує те, що із долучених сторонами доказів вбачається те, що одним із чинників конфлікту між обвинуваченою та потерпілим є встановлені тамбурні двері, які відділяють від загального коридору квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 та АДРЕСА_12 , ключів від яких обвинувачена не має, а також електролічильник квартири АДРЕСА_6 , доступ до якого також є обмеженим тамбурними дверима.
У ході судового розгляду встановлено, що на місці події обвинувачена ОСОБА_13 , із застосуванням сокири намагалася відчинити тамбурні двері, які відділяють від загального коридору квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 та АДРЕСА_12 . Із долучених стороною захисту доказів, а саме схеми технічного поверхового плану 7 поверху 7 під?їзду по АДРЕСА_4 , та акту КП «Святопетрівське» від 22.02.2023 року, електролічильник кв. АДРЕСА_8 , власником якої є син обвинуваченої ОСОБА_13 – ОСОБА_17 , фактично є обмеженим тамбурними дверима, встановленими у загальному коридорі під`їзду, у зв`язку із чим до нього фактично не має вільного доступу. Наведене у своїй сукупності побічно доводить мотиви дій обвинуваченої ОСОБА_13 , які проявились у намаганні останньої відчинити вказані тамбурні двері шляхом їх пошкодження. Наведені висновки суду, прямо чи опосередковано випливають із оцінки доказів представлених стороною захисту, зокрема: заявою-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії квартири АДРЕСА_8 ; заявою ОСОБА_13 до ДТЕК КРЕМ № 306638770 від 01.07.2022 року, відповідно до якої, ОСОБА_13 просить направити фахівця ДТЕК у зв`язку із пошкодженням пломби та самовільним підключенням електроенергії на електролічильнику квартири АДРЕСА_8 ; актом №? Ц22/012719 від 24.07.2022 року комісії з ПрАТ ДТЕК з фіксуванням зриву пломби на електролічильнику квартири АДРЕСА_8 ; актом КП «Святопетрівське» від 22.02.2023 року, відповідно до якого, в будинку АДРЕСА_4 було виявлено встановлення дверей в загальному тамбурі між квартирами АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 на майданчику 7 поверху, та іншими даними.
Звідси, дії обвинуваченої ОСОБА_13 не носять безпричинний характер, що в свою чергу свідчило б про прагнення обвинуваченої показати зневагу до правил і норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб. 
Домінування у свідомості обвинуваченої ОСОБА_13 такого внутрішнього спонукання як зухвалий виклик соціальному оточенню, демонстрація байдужого ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок у денний час в ході судового розгляду, судом не встановлено.
Навпаки вказані в обвинувальному акті дії обвинуваченої ОСОБА_13 зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а не мотивом явної неповаги до суспільства, що виразилось в дріб`язковому приводі, а саме, ніби демонтажу дверей, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилися в зневажливому ставленні до громадського порядку та громадського спокою, зокрема, в існуючих у суспільстві поведінки і моральності, як зазначено про це в обвинувальному акті.
Поряд з цим, посилання в формулюванні обвинувачення на те, що під час намагання зупинити потерпілим ОСОБА_10 протиправні хуліганські дії обвинуваченої, він підійшов до останньої та намагався відібрати сокиру, однак ОСОБА_13 не випускаючи з рук останню гострою частиною сокири двічі замахнулась в область голови та тулуба потерпілого ОСОБА_10 для відвернення здійснення її протиправних дій, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Так, із показань потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_4 і ОСОБА_25 вбачається те, що обвинувачена із застосуванням сокири намагалася пошкодити тамбурні двері в місці знаходження їх замка, при цьому будь-яких погроз чи висловлювань на адресу третіх осіб та потерпілого не висловлювала.
Із показань свідка ОСОБА_15 , яка була очевидцем на місці події, та частину якої зафіксувала на відеозапис власним мобільним телефоном, а також із показань свідка ОСОБА_25 , який підійшов зі спини до обвинуваченої ОСОБА_13 та будучи свідком події відібрав у неї сокиру, вбачається те, що ці свідки не бачили того, як обвинувачена замахувалась сокирою в область голови потерпілого ОСОБА_10 . Вказані свідки не бачили і самого потерпілого ОСОБА_10 у віконній рамі тамбурних дверей.
Щодо показань свідка ОСОБА_4 , який підтвердив факт здійснення обвинуваченою замаху сокирою в бік потерпілого ОСОБА_10 , то суд не може беззаперечно прийняти ці показання з огляду на те, що навіть припустивши таку обстановку на місці події, вказаний свідок знаходячись за спиною потерпілого ОСОБА_10 , який своїм тулубом фактично виліз у раму тамбурних дверей через розбите скло, об`єктивно закривав свідку оглядовість. Наведене, у поєднанні з тим, що у цей момент обвинувачена завдавала пошкоджень сокирою тамбурним дверям в місці знаходження їх замка, фактично унеможливлювало об`єктивне сприйняття свідком ОСОБА_4 дій обвинуваченої ОСОБА_13 саме як здійснення цілеспрямованих замахів в область голови потерпілого ОСОБА_10 . Суд припускає можливість хибного сприйняття свідком ОСОБА_4 обстановки на місці події, механіки дій обвинуваченої ОСОБА_13 , які зумовлювалися його уявленням про обставини, особливо в умовах перебування за тамбурними дверима, по яким обвинувачена здійснювала удари сокирою з протилежного боку.
Суд критично оцінює показання потерпілого ОСОБА_10 щодо обстановки на місці події з огляду на те, що його показання не узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_25 , які були очевидцями події, а свідок ОСОБА_25 взагалі спостерігав дії обвинуваченої зі спини та відібрав у неї сокиру. При цьому, не бачив потерпілого ОСОБА_10 за обставин, які ним описувалися. Не узгоджуються показання потерпілого ОСОБА_10 також з іншими доказами, зокрема даними протоколу огляду відео від 01.08.2022 року, із якого вбачається те, що у момент пошкодження обвинуваченою тамбурних дверей біля них нікого не було. Натомість, деякі особи перебували в глибині тамбуру. 
Є сумнівною на переконання суду і описана ОСОБА_10 його просторова орієнтація у момент здійснення обвинуваченою, як він стверджував погрози вбивством шляхом здійснення замахувань сокирою в область голови потерпілого. Так, відповідно до даних протоколу огляду відео від 01.08.2022 року, після розбиття ОСОБА_13 скла у вікні тамбурних дверей утворився отвір такого розміру, який бодай дозволяв просунути у нього руку. Натомість, зі слів ОСОБА_10 він проник у цей отвір своїм тулубом. Залишки битого скла у віконній рамі також ставлять під обґрунтований сумнів описану механіку проникнення ОСОБА_10 частинами тіла у раму розбитого скла тамбурних дверей. 
З-поміж іншого суд враховує обстановку, а саме те, що на місці події обвинувачена знаходилася за тамбурними дверима, її дії були направлені на відкриття вказаних тамбурних дверей, шляхом пошкодження їх замку, а також наявність перешкоди у виді тамбурних дверей, які фактично відмежовували потерпілого ОСОБА_10 від обвинуваченої ОСОБА_13 . 
Таким чином, з обставин, які встановлені в судовому засіданні та пояснень обвинуваченої і потерпілого, свідчень свідків не вбачається будь-яких дій обвинуваченої ОСОБА_13 , пов`язаних з нахабним поводженням, буйством, бешкетуванням, поєднаним з насильством, знищенням майна, тривалим порушенням спокою громадян, зривом масового заходу, тимчасовим порушенням нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, хоча судом і встановлено, що мало місце пошкодженням майна та порушення спокою громадян (з показань потерпілого, обвинуваченої та свідків конфлікт тривав недовго), що дає суду підстави вважати, що особлива зухвалість, як ознака об`єктивної сторони, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України в діях ОСОБА_13 , відсутня.
Поряд з цим, стороною обвинувачення будь-яких доказів про наявність мотиву явної неповаги до суспільства у обвинуваченої ОСОБА_13 та грубого порушення громадського порядку з особливою зухвалістю суду не надано, а беззаперечний факт пошкодження обвинуваченою ОСОБА_13 тамбурних дверей сокирою, оцінюючи зміст і спрямованість її діяння, в присутності декількох осіб (потерпілого і свідків) не дає достатніх підстав для кваліфікації її дій, як хуліганства (ст. 296 КК України).
Оцінюючи докази долучені сторонами судового провадження з точки зору їх належності та допустимості за правилами положень ст.ст. 84 – 89 КПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання представлених сторонами судового провадження доказів у якості неналежних та недопустимих. 
Щодо доказів сторони захисту, то на переконання суду вони є належними з огляду на те, що вони підтверджують інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. Зокрема, зміст цих доказів вказує на поведінку, яка передувала вчиненню кримінального правопорушення, розкриває характер взаємовідносин обвинуваченої ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_10 , що є критеріями належності доказів.
У контексті питання відкриття цих доказів стороні обвинувачення суд зважає на те, що Главою 25 КПК України, які регламентують особливості досудового розслідування кримінальних проступків, порядок відкриття доказів стороною захисту не врегульований.
Щодо клопотання обвинуваченої про визнання протоколу огляду відео від 01.08.2022 року у якості недопустимого доказу, то суд зважає на те, що вказаний протокол був відкритий стороні захисту у порядку, передбаченому ч.5 ст.301 КПК України (а.п.62 т.2). Фактичні дані, які містяться у вказаному протоколі, отримані у передбаченому КПК України порядку та на підставі яких встановлюється наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні. При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.298-1 КПК України, показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є процесуальними джерелами доказів у кримінальних провадженнях про кримінальні проступки. 
Щодо клопотання обвинуваченої про визнання речового доказу – диску з відеозаписом від 18.07.2022 у якості недопустимого доказу, то суд враховує, що вказаний відеозапис був одержаний дізнавачем від свідка ОСОБА_15 у встановленому КПК України порядку. Відповідно до ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів можуть належати, зокрема, матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані). Враховуючи викладене, відеозапис у розумінні КПК України є документом, який може бути доказом факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. За наведених обставин, суд не вбачає підстав для визнання вказаного речового доказу у якості недопустимого доказу.
Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає не доведеною поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченої ОСОБА_13 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Суд наголошує, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Звідси, суд не оцінює сприйняття потерпілим ОСОБА_10 погрози вбивством з боку обвинуваченої ОСОБА_13 як реальної, не дивлячись на те, що потерпілий та його представник підтримали обвинувачення за ч. 1 ст. 129 КК України та у вироку не надає цьому відповідні мотиви.
Суд звертає увагу, що відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, при цьому предметом судового розгляду були фактичні обставини про які йде мова в обвинувальному акті, який перебуває на розгляді в суді (а.п. 205-206 т.1).
Суд зауважує, що у судовому засіданні встановлено, що в ході судового розгляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_13 , оскільки з дня вчинення нею кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і до дня набрання вироком законної сили минули строки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
При цьому, сторона захисту будь-яких клопотань стосовно звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_13 не заявляла, згоди на таке звільнення не надавала та наполягала на виправданні обвинуваченої ОСОБА_13 . 
На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої ст. 284 КПК України виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Однією із таких обставин, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Таким чином, ухвалюючи рішення про виправдування обвинуваченої ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, суд виходить із того, що її винуватість не підтверджена жодними доказами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не можуть бути взяті судом до уваги.
Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_13 є пенсіонеркою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебувала, за місцем проживання характеризується посередньо, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Наведені положення процесуального закону судом були дотримані, оскільки при ухваленні цього вироку враховано правову позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові від 03 липня 2019 року справа № 288/1158/16-к та постанові від 05 березня 2024 року у справі № 202/716/22 (провадження № 51-5296км23).
Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.
У ході судового провадження потерпілим подано цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Вказаний розмір шкоди потерпілий обґрунтовував тим, що дії його сестри викликали в нього моральний стрес та душевні страждання, він до сих пір побоюється за своє життя, погано спить, боїться вийти з квартири, а також на відновлення пошкоджених дверей він витратив гроші, хоча на той час перебував у скрутному матеріальному становищі. 
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст. 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Враховуючи рішення суду про відсутність у діянні ОСОБА_13 складу інкримінованого кримінального правопорушення цивільний позов потерпілого, згідно із вимогами кримінального процесуального закону належить залишити без розгляду, що не позбавляє його можливості звернення із відповідними вимогами до суду в порядку цивільного судочинства.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_13 не обирався.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 129, 368, 370, 373, 374, 395 КПК України,
ухвалив:
ОСОБА_13 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, узв`язку із недоведеністю, що в її діях є склад цього кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченої ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України, залишити без розгляду.
Речовий доказ – диск формату DVD-RW, білого кольору, марки «ESPERANZA», ємністю 4,7 GB з відеоматеріалами, який знаходиться у паперовому конверті та зберігається в матералах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_13 та прокурору.

Суддя            ОСОБА_1