ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	Львів	Справа № 460/17367/25 пров. № А/857/19937/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої судді	Хобор Р. Б.,	
суддів:	Бруновської Н. В.,	
 	Шинкар Т. І., 	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 березня 2026 року, що ухвалила суддя С.М. Дуляницька, у місті Рівному, у справі № 460/17367/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у розрахунку пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі також Закон № 1058-ІV), із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2020-2022 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020, 2021 та 2022 роки, з 23 березня 2025 року з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13 січня 2020 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (далі також Закон № 1788-ХІІ), а з 04 вересня 2023 року – пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, однак без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за останні три роки, що передують року звернення.
Позивач вважає, що відповідач помилково нарахував йому розмір пенсії за віком на умовах переходу з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсію за віком позивачу призначено вперше й раніше за призначенням цього виду пенсії позивач не звертався, а право на пенсію за вислугу років виникло у позивача на підставі Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 1058-ІV.
За таких обставин позивач вважає, що для визначення розміру пенсії за віком необхідно враховувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2020, 2021 та 2022 роки, тому просить перерахувати пенсію з 23 березня 2025 року з урахуванням виплачених сум та позов задовольнити повністю.
06 березня 2026 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, відповідно до якого позов задовольнив повністю.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у застосуванні при обчисленні розміру пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2020, 2021 та 2022 роки.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 23 березня 2025 року перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020, 2021 та 2022 роки, здійснивши відповідний перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.
Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 968 грн 96 коп.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що виплата пенсії за вислугу років, згідно із Законом № 1788-ХІІ не входить до правового регулювання Закону № 1058-ІV, а регулюється виключно Законом № 1788-ХІІ, при цьому ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший, тому показник середньої заробітної плати має бути незмінним тільки при переведенні з одного виду пенсії на інший в межах Закону № 1058-ІV.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві було призначено пенсію відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, тому призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV є призначенням вперше, а відповідач мав обчислити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021 та 2022 роки, тобто за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Також суд першої інстанції вважав, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, відповідно до Закону № 1788-ХІІ, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення, згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії пенсійного органу у проведенні обчислення пенсійної виплати без урахування середньої заробітної плати по Україні за 2020, 2021 та 2022 роки є протиправними, відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, тому позов належить задовольнити у повному обсязі.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Таку позицію обґрунтовує тим, що, згідно з електронною пенсійною справою з 13 січня 2020 року позивачу призначено пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а з 04 вересня 2023 року позивача переведено на пенсію за віком на умовах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, тому у даному випадку має місце не первинне призначення пенсії, в розумінні ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV, а переведення з одного виду пенсії на інший.
Відповідач зазначає, що, відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, тому показник середньої заробітної плати має бути незмінним, а правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати в Україні за 2020-2022 роки відсутні.
Апелянт вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, тому рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є протиправним.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та з 13 січня 2020 року йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
З 04 вересня 2023 року відповідач перевів позивача на пенсію за віком на умовах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
При переведенні позивача на пенсію за віком, на умовах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відповідач не застосував показник середньої заробітної плати за попередні три календарні роки, що передують року звернення за переведенням на пенсію за віком при переведенні з пенсії за вислугу років.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо незастосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення цього виду пенсії, за 2020, 2021, 2022 роки при призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV, за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно з пунктом 2-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норми статті 28 Закону № 1058-IV. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до пункту 16 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України “Про пенсійне забезпечення” застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Водночас частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави вважати, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Статтею 55 Закону № 1788-XII визначено окремі категорії працівників, які мають право на пенсію за вислугу років.
Статтею 7 Закону № 1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Апеляційний суд встановив, що у 2020 році позивач, набувши права на пенсію за вислугу років, на підставі ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, звернувся до органу Пенсійного фонду за її призначенням та отримував цю пенсію з 13 січня 2020 року.
З 04 вересня 2023 року позивач, після звернення, вперше почав отримувати пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV.
Отже, у випадку звернення із заявою позивача, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що право позивача на призначення пенсії за вислугу років у 2020 році виникло саме на підставі Закону № 1788-ХІІ (ст. 55 Закону № 1788-XII), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 1058-IV.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Законом № 1058-ІV не передбачений такий вид пенсії як пенсія за вислугу років.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, позивач має право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 127/7522/17, від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 560/11681/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/4901/22 та від 31 січня 2025 року у справі № 200/1478/24.
Щодо визначення дати, з якої належить здійснити позивачеві перерахунок пенсії за віком.
Апеляційний суд зазначає, що позивач просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок з 23 березня 2025 року з урахуванням виплачених сум і суд першої інстанції зобов`язав здійснити перерахунок саме з цієї дати в межах заявлених позовних вимог. 
Відповідач окремих доводів щодо визначеної судом першої інстанції дати перерахунку в апеляційній скарзі не наводить, тому апеляційний суд вважає вказану обставину такою, що визнається сторонами.
Тому апеляційний суд вважає, що позивач має право на обчислення пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії, тобто за 2020, 2021 та 2022 роки, оскільки за призначенням пенсії за віком позивач звернувся у 2023 році.
Отже, на переконання апеляційного суду дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у застосуванні при обчисленні розміру пенсії за віком позивача показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2020, 2021 та 2022 роки є протиправними, а зобов`язання відповідача з 23 березня 2025 року перерахувати позивачу пенсію за віком із застосуванням цього показника, здійснивши відповідний перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.
Цей висновок є підставою для задоволення позовних вимог повністю.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 березня 2026 року у справі № 460/17367/25 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Т. І. Шинкар