ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4391/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.
Ярош А.І
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА»
на рішення Господарського суду Одеської області
від 07 січня 2026 року (повний текст складено 07.01.2026)
у справі № 916/4391/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА»
про стягнення 28 969,94 грн.

суддя суду першої інстанції: Деркач Т.Г.
місце винесення рішення: м. Одеса, просп. Шевченка 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» про стягнення заборгованості у розмірі 28969,94 грн., з якої: 22595,04 грн. – основна заборгованість, 3511,83 грн. – пеня, 2863,07 грн. – штраф. Також позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежно виконав свої зобов`язання за Договором № ВПтА-0001/178 від 26.06.2024 про технічне обслуговування, ремонт транспортних засобів та продаж запасних частині оплати за отримані послуги, у зв`язку з чим на суму основного боргу нарахована пеня та штраф у розмірі 25% відсотків річних несплаченої суми.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.01.2026 у справі №916/4391/25 (суддя Деркач Т.Г.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА» 22 595,04 грн. основної заборгованості, 311,83 грн. пені, 2 863,07 грн. штрафу у розмірі 25 % відсотків річних, 2 422,40 грн. судового збору.
Висновок суду мотивований тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА» належним чином умов Договору, а саме роботи з технічного обслуговування та ремонту автомобіля відповідача , що підтверджуються первинними документами у відповідності до п.5.2 договору. Однак Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» в порушення умов Договору та норм чинного законодавства отримані послуги не розрахувався у повному обсязі, у зв`язку з чим правомірно нараховані пеня та штраф.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області, від 07.01.2026 року у справі №916/4391/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» про стягнення 28 969,94 грн. – скасувати. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» про стягнення 28 969,94 грн. – залишити без розгляду. 
В апеляційній скарзі апелянт посилається на наступні обставини:
-п. 9.10 укладеного договору сторонами передбачено, що будь-які спори щодо відносин, які походять з цього Договору або виникають у зв`язку з ним, підлягають врегулюванню виключно у Постійно діючому третейському суді при Юридичній корпорації «Принцип»;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» не брало участь у розгляді даної справи, оскільки не було належним чином обізнаний про наявність судового провадження, у зв`язку з чим був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права у відповідності до п.7 ч.1 ст.226 Господарсько-процесуального кодексу України;
- 12.11.2025 керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» була здійснена оплата за товари та послуги, надані позивачем у сумі 22 595,04 грн., що підтверджується доданої до апеляційної скарги квитанцією, тому нарахування позивачем пені та штрафу – є безпідставним.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 27.01.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/4391/25 до суду апеляційної інстанції.
04.02.2026 матеріали справи №916/4391/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 року у справі №916/4391/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» на рішення Господарського суду Одеської області від 07 січня 2026 року у справі №916/4391/25. Вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
12.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА» надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, відповідно до якої просив внести дані представника товариства до додаткових відомостей про учасника справи №916/4391/25 та надати доступ до матеріалів справи в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд».
Вказане клопотання колегією суддів задоволено та надано доступ представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА» доступ до матеріалів справи в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд».
25.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАЛЬМІРА» надійшов до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» на рішення Господарського суду Одеської області від 07 січня 2026 року залишити без змін, оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 07.01.2026 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» залишити без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що до третейського суду зв згодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом , у відповідності до ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». В даному випадку, як зазначає позивач, суд першої інстанції вірно реалізував свої процесуальні права і розглянув справу по суті, в порядку спрощеного провадження.
Також у відзиві представником позивача зазначено, що відповідач, як юридична особа, на час розгляду справи мав реалізувати вимоги ст.6 Господарсько-процесуального кодексу України , а саме зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Також відповідач отримав від суду першої інстанції ухвалу про відкриття провадження у даній справі з додатками, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням. Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» було обізнано про наявність даного спору.
Апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі “Броуган та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках, відрядженнях та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено місцевим господарським судом, 26.06.2024 між ТОВ «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» (далі – Замовник) та ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА» (далі – Виконавець) було укладено договір № ВПтА– 0001/178, предметом якого є надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, а також постачання запасних частин, витратних матеріалів та іншої супутньої продукції. Відповідно до умов цього договору Замовник доручає Виконавцю виконання зазначених робіт, а Виконавець, у свою чергу, приймає на себе зобов`язання здійснювати технічне обслуговування і ремонт автомобілів Замовника, а також забезпечувати їх необхідними запасними частинами та матеріалами у строки, порядку та на умовах, визначених договором.
Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору на Виконавця покладено обов`язок забезпечити повне та якісне виконання робіт з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів Замовника. При цьому конкретний перелік робіт, їх обсяг, строки виконання, а також номенклатура, кількість і вартість запасних частин та матеріалів визначаються у відповідних нарядах-замовленнях. Такі наряди-замовлення оформлюються Виконавцем, погоджуються та підписуються обома сторонами і є невід`ємною частиною договору, що підтверджує погодження сторонами всіх істотних умов щодо кожного окремого випадку виконання робіт.
Відповідно до пункту 4.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців. Водночас договір містить застереження, що у будь-якому разі він залишається чинним до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань, включаючи гарантійні. Крім того, передбачено механізм автоматичної пролонгації договору: якщо жодна зі сторін до закінчення строку його дії не заявить у письмовій формі про намір його припинити, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.
Згідно з пунктом 5.1 договору, вартість робіт, послуг і товарів визначається за домовленістю сторін та фіксується у відповідному наряді-замовленні. Такий документ складається Виконавцем і підписується обома сторонами, що свідчить про погодження ціни. У разі зміни вартості, зокрема через необхідність виконання додаткових робіт або інших обставин, передбачених договором чи погоджених сторонами, остаточна вартість визначається в акті виконаних робіт, який відображає фактичний обсяг наданих послуг і поставлених товарів.
Відповідно до пункту 5.2 договору, Замовник зобов`язаний здійснити оплату вартості робіт і товарів, зазначених у наряді-замовленні, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами акта виконаних робіт. Підставою для здійснення оплати є рахунок-фактура, виставлений Виконавцем. Пунктом 5.3 договору встановлено, що розрахунки здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, при цьому допускається як безготівкова, так і готівкова форма розрахунків.
Договором також передбачено порядок документального підтвердження факту надання послуг. Такими документами є, зокрема: акт приймання-передачі транспортного засобу (його складових частин) після виконання робіт, наряд-замовлення, підписаний сторонами та контролером якості (за наявності відповідної посади), рахунок-фактура, податкова накладна, а також документи, що підтверджують оплату. Усі зазначені документи є невід`ємною частиною договору та підтверджують належне виконання Виконавцем своїх зобов`язань.
Як встановлено судом, на виконання умов договору, зокрема пункту 3.1 та підпунктів 3.1.1– 3.1.3, Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, здійснивши повний обсяг робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу Замовника, а також поставивши необхідні запасні частини та матеріали. Загальна вартість виконаних робіт і поставлених товарів склала 42 595,04 грн.
Факт виконання зазначених робіт та їх вартість підтверджуються належними первинними документами, зокрема: актом виконаних робіт від 17.04.2025 № ВПтА– 002574, нарядом-замовленням тієї ж дати і номера, податковою накладною від 17.04.2025 № 330, а також квитанцією про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що Відповідач свої зобов`язання щодо оплати виконав лише частково, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед Позивачем. Станом на дату звернення до суду сума основного боргу становить 22 595,04 грн, без урахування штрафних санкцій, передбачених договором.
З метою досудового врегулювання спору Позивачем було направлено на адресу Відповідача письмову претензію від 01.10.2025 (вих. № 12/05/8.10/005-25), в якій містилась вимога про погашення заборгованості. Однак Відповідач не надав відповіді на зазначену претензію та не вжив заходів для врегулювання спору у добровільному порядку.
Відповідно до пункту 7.1 договору, у разі порушення Замовником строків оплати Виконавець має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, договором передбачено право Виконавця на стягнення з Замовника 25% річних від суми простроченої заборгованості як плати за неправомірне користування чужими грошовими коштами.
У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх договірних зобов`язань Позивачем було здійснено нарахування штрафних санкцій, а саме: пені у розмірі 3 511,83 грн та 25% річних у сумі 2 863,07 грн, що підлягають стягненню разом із основною сумою боргу та реалізоване своє право для звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2).
За змістом положень статей 626, 627, 628 статті 11 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1).
Відповідно до положень статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений договором або законом строк, а у разі якщо такий строк не визначений або пов`язаний із пред`явленням вимоги — боржник зобов`язаний виконати його у семиденний строк з моменту отримання відповідної вимоги, якщо інше не передбачено договором чи законом.
Згідно з приписами статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, визначених договором або законом, зокрема шляхом його належного виконання.
Надаючи оцінку правовій природі укладеного між сторонами договору, суд зауважує, що останній фактично є договором про надання послуг.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1). Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина 2).
Згідно з частиною 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд апеляційної інстанції встановив, що на виконання пункту 3.1., підпунктів 3.1.1.– 3.1.3. договору позивачем належним чином та у повному обсязі виконано роботи з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу відповідача, із забезпеченням необхідної кількості товару (запчастин та матеріалів).
Факт належного виконання позивачем договірних зобов`язань підтверджується первинними документами, оформленими відповідно до вимог пункту 5.2. договору та долученими до матеріалів справи, а саме: 
- актом виконаних робіт від 17.04.2025 № ВПтА– 002574
- нарядом-замовленням від 17.04.2025 № ВПтА– 002574 
– податковою накладною від 17.04.2025 № 330 та квитанцією про її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних № 9131891899.
Разом із тим судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг виконав частково, сплативши грошові кошти у сумі 20 000,00 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 26.06.2024 по 30.09.2025.
З матеріалів справи також вбачається, що позивачем 01.10.2025 за вих. № 12/05/8.10/005-25 на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про належне виконання умов договору, у якій зазначено про наявність заборгованості у розмірі 22 595,04 грн та необхідність її погашення.
Проте, як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази, що станом як на момент звернення позивача до суду, так і на час розгляду справи, відповідач умов договору в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг не виконав, доказів погашення заборгованості або заперечень щодо її розміру суду не надав.
За таких обставин, з урахуванням встановлених фактичних даних та відсутності належних і допустимих доказів на спростування заявлених вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 22 595,04 грн.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» не брало участі у розгляді справи судом першої інстанції, оскільки не було належним чином повідомлене про відкриття провадження та розгляд справи, у зв`язку з чим було позбавлене можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені пунктом 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, скаржник вказує, що 12.11.2025 керівником товариства було здійснено оплату за надані позивачем товари та послуги у повному обсязі, а саме у сумі 22 595,04 грн., що, за твердженням апелянта, підтверджується квитанцією, долученою до апеляційної скарги.
З огляду на наведене, скаржник вважає, що нарахування позивачем штрафних санкцій, зокрема пені та штрафу, є безпідставним, оскільки основне грошове зобов`язання було фактично виконано.
Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» про те, що товариство не брало участі у розгляді справи судом першої інстанції у зв`язку з неналежним повідомленням про відкриття провадження та розгляд справи, колегією суддів відхиляються як безпідставні та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Зокрема, з наявних у справі доказів убачається, що ухвалу господарського суду Одеської області про відкриття провадження у даній справі відповідач отримав 12.11.2025, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення, яке містить відмітку «вручено особисто». Вказане свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення йому можливості реалізувати свої процесуальні права.
Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 176 Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення учасника справи про відкриття провадження.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач як юридична особа зобов`язаний був дотримуватись вимог статті 6 Господарського процесуального кодексу України, зокрема щодо обов`язкової реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, що є додатковим засобом отримання процесуальних документів та інформації про рух справи.
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» було належним чином повідомлене про розгляд даної справи, а тому його доводи щодо необізнаності про судове провадження є необґрунтованими
Колегія суддів зазначає, що з додатків до апеляційної скарги вбачається: 12.11.2025 керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» здійснено оплату за надані позивачем товари та послуги у сумі 22 595,04 грн, що підтверджується долученою до скарги квитанцією. На підставі цього скаржник вважає нарахування пені та штрафу безпідставним.
Водночас такі доводи не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як підстава для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Як встановлено судом, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, зокрема отримав ухвалу про відкриття провадження 12.11.2025, що підтверджується матеріалами справи. Отже, на момент здійснення оплати відповідач був обізнаний про наявність судового спору та мав реальну можливість реалізувати свої процесуальні права.
Проте відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, зокрема не подав до суду першої інстанції відзив на позов, не надав доказів часткового чи повного виконання грошового зобов`язання, а також не повідомив суд про здійснення відповідної оплати.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до принципів змагальності та диспозитивності сторони зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами та подавати докази на підтвердження своїх заперечень саме до суду першої інстанції у встановлені процесуальні строки.
Таким чином, неподання відповідачем доказів оплати під час розгляду справи судом першої інстанції свідчить про те, що він не скористався своїм процесуальним правом на належний захист, а відтак не може посилатися на такі обставини як на підставу для скасування законного та обґрунтованого рішення.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується факт надання позивачем послуг у повному обсязі та часткове невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання щодо їх оплати.
З огляду на встановлені обставини справи, а також відсутність доказів повного погашення заборгованості у період розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача основної суми боргу є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і нормам матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).
Згідно з ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Умовами укладеного між сторонами договору, зокрема пунктом 7.1, передбачено, що у разі прострочення Замовником строків оплати Продукції/Товару, Виконавець має право нарахувати та стягнути з Замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день такого прострочення.
Крім того, зазначеним пунктом договору сторони погодили додаткову відповідальність Замовника у вигляді сплати 25 % річних від простроченої суми як компенсації за неправомірне користування чужими грошовими коштами, що має характер договірної неустойки та додаткової майнової відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, господарський суд першої інстанції встановив, що він здійснений відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, є арифметично правильним, обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» на користь ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА» пені у розмірі 3 511,83 грн.
Також позивачем заявлено до стягнення 2 863,07 грн як 25 % річних від суми простроченого грошового зобов`язання.
Перевіривши поданий розрахунок 25 % річних, суд встановив, що він виконаний у відповідності до умов договору, є математично правильним, узгоджується з фактичними обставинами справи та не спростований відповідачем належними доказами. Відтак суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 25 % річних у розмірі 2 863,07 грн.
При цьому колегія суддів враховує положення статті 3 Цивільного кодексу України, відповідно до якої загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що підлягають застосуванню при оцінці поведінки сторін зобов`язання та наслідків його порушення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача як пені, так і 25 % річних у заявлених та перевірених судом розмірах.
Колегія суддів також розглянула доводи відповідача щодо наявності третейського застереження, передбаченого пунктом 9.10 укладеного між сторонами договору, відповідно до якого будь-які спори, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним, підлягають вирішенню виключно у Постійно діючому третейському суді при Юридичній корпорації «Принцип».
Оцінюючи наведені доводи, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Водночас Конституція України та Закон України «Про третейські суди» допускають можливість передачі спору на розгляд третейського суду за наявності між сторонами дійсної третейської угоди.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про третейські суди», сторони мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виник між ними, крім випадків, прямо передбачених законом. Разом з тим, відповідно до статті 12 цього Закону, третейська угода є підставою для припинення провадження у справі судом загальної юрисдикції або господарським судом лише за умови, якщо така угода є дійсною, охоплює конкретний спір та не суперечить вимогам закону.
Крім того, згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі у разі наявності між сторонами дійсної третейської угоди, якщо відповідач до початку розгляду справи по суті заявив відповідне клопотання.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що саме на сторону, яка посилається на третейське застереження, покладається обов`язок доведення його чинності, застосовності до конкретного спору та відсутності законодавчих заборон на його застосування.
Дослідивши матеріали справи, суд установив, що відповідач не довів належними та допустимими доказами підстав для виключної юрисдикції третейського суду, зокрема не обґрунтував неможливості розгляду даного спору господарським судом у порядку, визначеному процесуальним законом.
Більше того, з урахуванням предмета спору, який стосується стягнення заборгованості за господарським договором, суд дійшов висновку, що передача такого спору на розгляд третейського суду є правом сторін, однак не виключає компетенції господарського суду у випадку, коли позов вже прийнято до провадження та відсутні належні процесуальні підстави для його припинення.
Таким чином, доводи відповідача про виключну підвідомчість спору Постійно діючому третейському суду при Юридичній корпорації «Принцип» є необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи та такими, що не впливають на законність розгляду справи господарським судом.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, однак не спростовують встановлених судом обставин і не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області 07.01.2026 у справі №916/4391/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» – без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області 07.01.2026 у справі №916/4391/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬ-БУД-ПОСТАВКА» – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.