Справа № 339/195/26
Провадження № 2/339/173/26
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(з а о ч н е)

28 травня 2026 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області 
у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,
за участю секретаря судового засідання Ганчар Т.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, 

в с т а н о в и в:

до Болехівського міського суду Івано-Франківської області надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет»  (далі - ТОВ «Фінпром Маркет»), поданої представником позивача Гедзь О.В., до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредиту №71117975 в розмірі 16 510 грн, з яких: 9000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2440 грн – сума заборгованості за процентами; 750 грн – сума заборгованості за комісією; 4320 грн – сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування, а також стягнути 2662,4 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. 
У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 22.09.2025 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит №71117975 (Договір кредиту), за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 5 000 грн строком на 30 днів, із процентною ставкою 0.5 %, що нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту - 15,00% від суми наданого кредиту (у грошовому виразі 750 грн). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується 4,00% за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування. 26.09.2025 між позикодавцем та відповідачем за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду №15861302 до Договору позики №71117975, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 4000 грн, в результаті чого розмір наданого кредиту становитиме 9000 грн. Договір кредиту та додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану позичальником електронну адресу. Кредитодавець надав відповідачу кошти в розмірі 9 000грн за посередництвом АТ «Таскомбанк» в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №74 від 03 серпня 2020 р., так як переказ коштів з банківського рахунку кредитодавця на банківську картку/електронний платіжний засіб фізичної особи технічно не можливий. Первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 25/02/26 від 25.02.2026, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором кредиту №71117975 від 22.09.2025. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми основного боргу за Договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконав ні перед первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором. Відтак загальна сума боргу становить 16 510 грн, яку і просить стягнути позивач усудовому порядку.
Ухвалою судді від 23.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. Витребувані документи надійшли на адресу суду 27.04.2026.
Позивач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не направив у судове засідання свого представника. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача Гедзь О.В. про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1  у судові засідання не прибув, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення за зареєстрованим місцем його проживання. Судову повістку повернуто без вручення з відміткою в поштовому повідомленні про відсутність одержувача за вказаною адресою. При цьому, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що такі судові повістки відповідачу вручені. Додатково судову повістку відправлено відповідачу на його електронну пошту, а також здійснено виклик у порядку ч.1 ст.128 ЦПК України. Причин своєї неявки відповідач не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався. 
Враховуючи повторну неявку відповідача в судові засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
У ч.2 ст.639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.(ст.1046 ЦК України).Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст.1054 ЦК України). 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», положеннями ст.3 якого визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Суд установив, що 22.09.2025 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит №71117975 (Договір кредиту), умовами якого (п.2.1.1-п.2.2.4) встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 5 000 грн строком на 30 днів (з 22.09.2025 по 21.10.2025), із (фіксованою) процентною ставкою в розмірі 0.5 %, що нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту становить 15,00% від суми наданого кредиту (що в грошовому виразі - 750 грн). У разі порушення позичальником/відповідачем строків повернення кредиту нараховується 4% за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування (а.с.11-14). 26.09.2025 між позикодавцем та відповідачем укладено Додаткову угоду №15861302 до Договору позики №71117975, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 4000 грн. Таким чином, загальний розмір наданого кредиту становить 9000 грн (а.с.15 зворот). Договір кредиту та додатковий договір підписано відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» 22.09.2025 та 26.09.2025 відправило відповідачу одноразовий ідентифікатор для підписання договорів на вказану ним електронну пошту, який був використаний відповідачем при підписанні договору кредиту (а.с. 14, 16).
ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язання за договором №71117975 та Додатковою угодою №15861302 до Договору позики №71117975 виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в розмірі 9000 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну карту, що підтверджується довідками АТ «Таскомбанк» про успішне проведення платіжних операцій про переказ коштів в розмірі 5 000 грн та 4000 грн на картковий рахунок клієнта (а.с.17 зворот, 18). Саме такий номер карткового рахунку було вказано позичальником (відповідачем) у договорі від 22.09.2025 (а.с.14).
Таким чином, сторонами договору кредиту погоджено в належній формі строк надання кредиту, розмір та порядок нарахування відсотків.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 02.11.2025, яка наведена позивачем у відповідному розрахунку, у загальному розмірі 16510 грн.
Доказів погашення (у тому числі часткової) суми заборгованості матеріали справи не містять. Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов, не надав суду доказів, які б спростовували погодження з позикодавцем усіх істотних умов договору, оформленого в електронній формі, не надав доказів на спростування розрахунку заборгованості перед позивачем та для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань. Також відповідач не висловився щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, та стягнення заборгованості в примусовому порядку на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора.
Відповідно до змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
25 лютого 2026 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет»  укладено договір факторингу № 25/02/26, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору ТОВ «Фінпром Маркет»  права вимоги (всі права клієнта за договірними відносинами з боржником, у т.ч. права грошових вимог з повернення наданих боржнику коштів, строк платежу за якими настав або настане в майбутньому), зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (п.1.1 договору факторингу) (а.с.19). 
Відповідно до п.2.1.3 перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді, є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта/Кредитодавець до Фактора/Позивача прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прави вимоги №1 від 25.02.2026, підписаного сторонами договору факторингу, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1  за договором №71117975 від 22.09.2025 (а.с.21).
Таким чином, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за вищезазначеним договоромнадання коштів у кредит  №71117975 від 22.09.2025. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором №71117975 від 22.09.2025 з повернення коштів та сплати відсотків за користування коштами, у результаті чого у нього виникла заборгованість. 
Наданим позивачем розрахунком за договором також підтверджується, що з моменту набуття позивачем права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 71117975 заборгованість обліковувалась у розмірі, визначеному на момент укладення договору факторингу і додаткові нарахування позивачем не проводились, борг нараховано станом на 02.11.2025 (а.с.10). Загальна сума заборгованості станом на 02.11.2025 становить 16510 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 9000 грн, заборгованість за процентами - 2440 грн, 750 грн – сума заборгованості за комісією; 4320 грн – сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування, які позивач просить стягнути з відповідача.
Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінпром Маркет» як новим кредитором, за Договором надання коштів у кредит  №71117975 від 22.09.2025.
Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором кредиту з повернення суми кредитних коштів та відсотків, комісії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн (позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позову, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.
Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4500 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1-ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Статтею137 ЦПК України визначено критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, відповідно до якої: у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п.185).
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (п.188 Постанови ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (п.189 Постанови ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача надав копії: договору про надання правничої допомоги від 25.08.2025, укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.С. (а.с.22), витягу з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02.03.2026 (а.с.24), акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, за яким адвокатом надано послуги: вивчення документів, їх аналіз, визначення правової позиції та збір документів, підготовка та подача позовної заяви (а.с.24), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого Ткаченко Ю.С. (а.с.25); платіжної інструкції щодо оплати позивачем коштів згідно акту приймання надання правничої допомоги, ордеру(а.с.26). 
За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд враховує, що дана справа є типовою, належить до категорій справ, що розглядаються у спрощеному провадженні через її малозначність, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів. Фактично надання правничої допомоги адвокатом у даній справі зводилося до складання та подання позовної заяви, що не є великим за обсягом та складним за змістом, з мінімальною кількістю доказів. Складання позову не потребувало аналізу великої кількості документів. У судових засіданнях адвокат участі не брав, справу розглянуто без участі сторін.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивач має право на компенсацію витрат за надані послуги, однак з огляду на типовість даної цивільної справи, наявність сталої судової практики, суд вважає, що адвокатські послуги, наведені в копії акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 02.03.2026 - не відповідають критерію реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності). 
Отже, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає доцільним визначити в 1500 грн. Вказаний розмір витрат суд вважає пропорційним до предмета спору в даній справі (типова справа про стягнення кредитної заборгованості), а витрати - такими, що відповідають критерію реальності адвокатських витрат, тобто є дійсними та потрібними, з огляду на розумну потребу судових витрат для даної справи.

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив: 

позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором надання коштів у кредит №71117975 від 22.09.2025 в загальному розмірі 16 510 (шістнадцять тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2662 гривні 40 копійок та 1500 гривень витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», місцезнаходження: 08205, Київська область, м.Ірпінь, вул.Садова, 31/33, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43311346;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 28 травня 2026 року.

Суддя: М.П.Кілик