Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2026 р. № 520/33476/25
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 у розмірі 1 млн. грн;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 у розмірі 1 млн. грн;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, а саме: додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28 лютого 2022 р. №168 за період його відпустки для лікування після травми за період з 28.07.2024 по 28.08.2024;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, а саме: додаткову винагороду, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28 лютого 2022 р. №168 за період його відпустки для лікування після травми за період з 28.07.2024 по 28.08.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з весни 2024 року по 19.11.2024 проходив військову службу за контрактом осіб рядового складу у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно з Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №341 від 19.11.2024 позивач був виключений зі списків особового складу військової частини та звільнений у запас за п. 3 пп. б ч. 5 ст. 36 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2347/убд від 01.08.2024 позивач в період з 13.06.2024 по 13.06.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Тихе Вовчанської міської територіальної громади Чугуївського району Харківської області. Згідно з Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №2643 від 14.06.2024 позивач 13 червня 2024 року отримав мінно-вибухову травму. В подальшому, за наслідками отриманої травми, позивач був звільнений з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, що підтверджується Свідоцтвом про хворобу №1365. Довідкою військово-лікарської комісії №4240 від 26.07.2024 було визначено, що ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування після травми на 30 (тридцять) календарних днів. Також, цією довідкою було визначено, що отримана позивачем травма є травмою легкого ступеню. Однак, в подальшому, після проведення медичного огляду військово-лікарською комісією отримана позивачем травма була визнана такою, що носить тяжкий ступень, що підтверджується Довідкою військово-лікарською комісією №1697 від 14 жовтня 2024 року. Отже, з огляду на викладене, позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень за період його відпустки для лікування після травми за період з 28.07.2024 по 28.08.2024, яка йому не була виплачена. Таким чином, позивач вважає свої права порушеними у зв`язку з невиплатою йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі абз. 4 п. 5 постанови №153 та додаткової винагороди, що передбачена постановою №168 за період з 28.07.2024 по 28.08.2024 та звертається до суду з цим адміністративним позовом.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що не погоджується із позовними вимогами, вважає їх не обґрунтованими а такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначив, що позивач не відповідає умовам для отримання одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови № 153. Винагорода виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які станом на дату набрання чинності Постановою № 153 (11 лютого 2025 року) проходять військову службу, були прийняті або призвані на службу під час воєнного стану (з 24 лютого 2022 року) у віці до 25 років та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше 6 місяців за сукупністю. Позивач проходив службу за контрактом з березня по жовтень 2024 року, тобто був звільнений з військової служби до дати набрання чинності Постановою № 153 (до 11 лютого 2025 року). Таким чином, станом на 11 лютого 2025 року позивач не проходив військову службу, що є обов`язковою умовою для отримання винагороди. Зміни, внесені постановою КМУ № 942 від 30 липня 2025 року, розширили коло осіб, які мають право на виплату, на військовослужбовців, звільнених після набрання чинності Постановою № 153 (тобто після 11 лютого 2025 року), за умови, що вони відповідали вимогам на момент чинності постанови. Однак це не поширюється на осіб, звільнених до 11 лютого 2025 року. Отже, позивач не належить до категорії осіб, на яких поширюється дія Постанови № 153 щодо виплати 1 000 000 грн. Крім того, позивач направив рапорт до МОУ, а не до Військової частини НОМЕР_1 . Від МОУ рапорт до частини не потрапив, що підтверджується відсутністю будь-яких записів про його отримання в документації частини. Це свідчить про грубе порушення встановленої процедури, що робить вимогу про виплату необґрунтованою. Без подання рапорту до частини, його реєстрації, перевірки документів та видання наказу командира виплата не може бути здійснена. Відповідач не мав можливості розглянути рапорт по суті через його неподання. Щодо виплати додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28 лютого 2022 року №168, відповідач зазначив, що вказана постанова № 168 вимагає для виплати за період відпустки обов`язкового висновку (постанови) ВЛК про тяжке поранення та надання саме відпустки для лікування після тяжкого поранення. У випадку позивача поранення класифіковане як легке; відпустка надана не як «відпустка для лікування після тяжкого поранення» за висновком ВЛК, а як відпустка за станом здоров`я, без постанови ВЛК про тяжкість поранення. Відсутність такого висновку ВЛК виключає право на продовження виплати 100 000 грн за період відпустки. Це є обов`язковою умовою (згідно з Інструкцією про порядок проведення ВЛК в ЗСУ, затвердженою наказом МОУ № 402). Позовна заява не містить документів, що підтверджують тяжкість поранення. Рапорт позивача не призвів до видання наказу командира частини через невідповідність умовам Постанови № 168. Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки поранення, хоча й пов`язане з захистом Батьківщини, є легким ступеня тяжкості, а Постанова № 168 не передбачає виплати 100 000 грн за період відпустки після легкого поранення (лише після тяжкого за висновком ВЛК). Відсутній необхідний висновок ВЛК, не надано повний пакет документів. Бездіяльність відповідача є правомірною та відповідає нормам Постанови № 168 та судовій практиці. У зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28.03.2024 по 19.11.2024 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №341 від 19.11.2025 матроса ОСОБА_1 , колишнього кулеметника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби в запас на підставі п.п. “б” п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за станом здоров`я).
У період з 13 червня 2024 по 13 червня 2024 року позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України поблизу населеного пункту Тихе, Вовчанської територіальної громади, Чугуївського району, Харківської області, що підтверджується довідкою № 2347/убд від 01.08.2024, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 .
13.06.2024 матрос ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого передпліччя, яке пов`язане із захистом Батьківщини, відповідно до довідки про обставини травми від 14.06.2024 №2643.
Згідно висновку військово-лікарської комісії №4241, викладеному у довідці ВЛК від 26.07.2024 №4240, у позивача встановлено стан після відкритого осколкового поранення правого передпліччя у вигляді травматичної невропатії правого серединного та променевого нервів з тимчасовим порушенням функції. Травма легкого ступеня, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.
У подальшому, довідкою ВЛК від 14.10.2024 №1697 позивачу встановлено діагноз "наслідки вибухової травми (13.06.2024): вогнепального осколкового наскрізного та сліпого поранення м`яких тканин правого передпліччя, у вигляді післявогнепальних рубців без порушення функції, післятравматичної невропатії правих серединного та променевого нервів з помірним парезом правої кисті та тимчасовим порушенням функції. Поранення тяжкого ступеню. Поранення ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини".
На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб - потребує звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів.
22.10.2024 позивач отримав свідоцтво про хворобу №1365, згідно якого перебував на обстеженні і лікуванні у стабілізаційному пункті медичної роти №36 ОБрМП 2 ЛСБ ВМКЦ Північного регіону (Чугуїв) з 14.06.2024 по 14.06.2024, КНП "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф.О.І.Мещанінова" з 14.06.2024 по 27.06.2024, військова частина НОМЕР_3 з 07.10.2024 по 14.10.2024. Діагноз "наслідки вибухової травми (13.06.2024): вогнепального осколкового наскрізного та сліпого поранення м`яких тканин правого передпліччя, лікованого оперативно (13.06.2024 - ПХО вогнепальних ран, видалення сторонніх тіл (металевих осколків)) вигляді післявогнепальних рубців без порушення функції, післятравматичної невропатії правих серединного та променевого нервів з помірним парезом правої кисті та тимчасовим порушенням функції. Поранення тяжкого ступеню. Поранення ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. 
На підставі статті 76-б графи ІІ Розкладу хвороб позивач визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців.
Так, позивач зазначив, що йому не було виплачено додаткову грошову винагороду збільшену до 100000,00 грн за період за період з 28.07.2024 по 28.08.2024, згідно якого він перебував у відпустці на лікування протягом 30 календарних днів, відповідно до Постанови КМУ № 168, а тому відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої п. 1 Постанови КМУ № 168 у розмірі 100000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період визначений у відповідній довідці позивача.
Отже, відповідачем допущено протиправні дії в частині невиплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153, та додаткової грошової винагороди в розмірі 100000,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 у розмірі 1 млн. грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 у розмірі 1 млн. грн., суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Так, позивач проходив військову службу за контрактом у період з 28.03.2024 по 19.11.2024 у військовій частині НОМЕР_1 та 19.11.2024 позивач був звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу та витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.11.2024 №341.
Контракт про проходження військової служби позивачем було укладено під час дії правового режиму воєнного стану у віці 19 років. Відтак, позивач вважає, що набув права на отримання грошової винагороди в розмірі 1000000,00 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153.
Суд зазначає, що Кабінетом Міністрів України 11 лютого 2025 року прийнято постанову №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (далі Постанова № 153) та затверджено “Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (далі Порядок в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби; координатором експериментального проекту є Міністерство оборони; фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Тобто, право на виплату спірної грошової винагороди у сумі 1 000000,00 млн. грн. має особа, яка до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років прийнята або призвана на військову службу під час дії воєнного стану, не притягалась до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, а також брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою КМУ № 153.
Також суд зазначає, що дата прийняття особи на службу/укладення контракту з урахуванням постанови КМУ № 153 є однією із умов виплати спірної грошової винагороди та окрім цього потребує ряду і інших обов`язкових умов, до яких зокрема належить наявність у особи участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою КМУ № 153.
Якщо особа, яка брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебувала там строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 01.08.2024 №2347/убд, позивач у період з 13.06.2024 по 13.06.2024 (тобто протягом 1 дня) брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районі населеного пункту Тихе, Вовчанської територіальної громади, Чугуївського району, Харківської області, де внаслідок ворожого обстрілу отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове наскрізне поранення правового передпліччя, яке кваліфіковане як поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.
Позивач засобами АТ "Укрпошта" звернувся із рапортом до відповідача через Міністерство оборони України (з огляду на те, що на військовій службі вже не перебував, а достеменну адресі відповідача для листування не знав) щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі одного мільйону гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” та Окремого доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 № 999/уд, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією доказів відправки поштового відправлення з описом вкладення.
Доказів на підтвердження розгляду вказаного рапорту матеріали справи не містять.
Що стосується твердження відповідача про недотримання позивачем процедури подання рапорту, встановленої пунктом 4 Постанови №153 (не безпосередньо на адресу командування військової частини, а на адресу Міноборони), суд зазначає наступне.
Постановою №153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі по тексту - Порядок).
Так, Порядком визначено механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Ані пунктом 4 Постанови №153, ані пунктом 4 Порядку реалізації експериментального проекту не визначено порядку подання рапортів військовослужбовцями контрактної служби для отримання спірної виплати, а лише врегульовано умови та обсяг належної до виплати грошової винагороди та форму контракту про проходження військової служби.
Натомість, згідно статті 10 Закону України від 06.12.1991 №1934-ХІІ "Про Збройні Сили України", Міністерство оборони України, серед іншого, здійснює військово-політичне та адміністративне управління Збройними Силами України; реалізує політику держави у Збройних Силах України, розробляє принципи їх будівництва, визначає напрями розвитку Збройних Сил України і підготовки їх у мирний та воєнний час; забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України; провадить розвідувальну та інформаційно-аналітичну діяльність з метою забезпечення виконання завдань, які покладені на Збройні Сили України; взаємодіє з органами державної влади та громадськими організаціями, контролює дотримання законодавства у Збройних Силах України; розглядає звернення, здійснює прийом громадян з питань, що належать до компетенції Міністерства оборони України; здійснює в межах своєї компетенції міжнародне співробітництво за воєнно-політичним, військово-технічним та іншими напрямами, а також з питань цивільно-військових відносин з відповідними органами інших держав та міжнародними організаціями; здійснює інші повноваження, передбачені законом.
Тобто, безпосередню координацію та управління структурними підрозділами та з`єднаннями Збройних Сил України здійснює Міністерство оборони України, яке, зокрема, здійснює розгляд звернень громадян з питань, що належать до його компетенції.
Таким чином, порушене питання позивача щодо належності виплати, передбаченої постановою КМУ №153 від 11.02.2025 не було розглянуто належним чином. Відтак, твердження відповідача про недотримання позивачем процедури подання рапорту судом не приймаються.
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, про те, що позивач проходив військову службу за контрактом та звільнився з неї до набрання чинності Постановою №153, а отже не належить до категорії військовослужбовців, які мають право на виплату, суд зазначає наступне.
Предметом спору у даній справі є реалізація права позивача на виплату, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Право на винагороду в даному випадку пов`язується постановою №153 з фактом проходження служби та участі у бойових діях за визначених умов, а не з поданням рапорту до чи після звільнення.
Водночас, відповідач визнає, що позивач проходив військову службу з 28.03.2024 по 19.11.2024 та звільнився на підставі наказу командира, за станом здоров`я, внаслідок травм, отриманих підчас проходження військової служби, та пов`язаних із захистом Батьківщини; відтак відповідач є тим суб`єктом, який вів облік проходження служби позивачем у відповідний період, здійснював або мав здійснити належні розрахунки та оформлення документів при звільненні, і не може уникати виконання обов`язків, посилаючись на факт завершення служби позивачем.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався із рапортом щодо виплати винагороди, проте відповіді на нього не отримав.
Отже, відповідач не довів, що питання було вирішено по суті з перевіркою дотримання та відповідності умов пункту 4 постанови №153, а також з урахуванням наявності або відсутності обставин, які дають позивачу право на отримання спірної виплати, у тому числі з урахуванням сумарних днів участі у бойових діях, оцінки підстав для повної виплати у зв`язку з травмою.
А з огляду на те, що рапорт позивача не був належним чином розглянутий, переконання відповідач про неналежність позивачеві спірної виплати судом також не розглядається.
Між тим, як вже зазначалось судом вище, відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
У подальшому Міністром оборони України видано Доручення №999/уд від 20.02.2025 (далі - Доручення №999/уд) відповідно до якого передбачено виплату одноразової грошової допомоги після укладення контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, затвердженого Постановою, у розмірі один мільйон гривень, яка виплачується трьома частинами (далі - Допомога); одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - Винагорода) у розмірі один мільйон гривень. Виплата здійснюється один раз за весь період проходження військової служби та не підлягає поділу на частини.
Дорученням № 999/уд визначено, що право на Винагороду мають виключно особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які до набрання чинності Постановою (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі військовослужбовці) строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі щонайменше одного документа з кожної з наступних груп: а) бойовий наказ (бойове розпорядження); б) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно- вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; в) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025, Винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від одного мільйону гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025 у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон), винагорода виплачується в повному обсязі.
Цим же дорученням, зобов`язано командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України проводити заходи внутрішнього контролю шляхом здійснення попередніх перевірок законності нарахування Винагороди та Допомоги.
Таким чином, вказаним дорученням встановлено, що документи, оформлені військовою частиною для здійснення виплат, передбачених Постановою, попередньо, тобто до моменту видання наказу для здійснення виплати та фактичної виплати Винагороди та Допомоги, перевіряються шляхом здійснення перевірок законності нарахування Винагороди Допомоги командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Застосовуючи положення наведених норм права до підтверджених матеріалами справи обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що у контексті застосування п.4 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 слід розмежовувати правову категорію - "безпосередня участь у бойових діях" від правової категорії - "безпосередня участь у забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України".
Особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця саме у веденні бойових дій в районах ведення бойових дій створює підстави для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку постанови КМУ від 11.02.2025 №153.
Застосовуючи положення наведених норм права до підтверджених матеріалами справи обставин спірних правовідносин, суд зважає на окреслені вище приписи та норми чинного законодавства, з яких висновується, що для ухвалення відповідного рішення щодо наявності чи відсутності підстав для отримання виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153, військовослужбовець повинен надати на розгляд командування певний перелік документів, серед іншого - довідки про безпосередню участь в бойових діях в районах ведення бойових дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, визначену додатком 1 до Доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд та довідку визначену Додатком 2 до вказаного Доручення.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Верховний суд у постанові від 10.10.2019 по справі №826/19954/16 виклав свою позицію щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень:
"Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Враховуючи те, що до виключної компетенції відповідача належить повноваження прийняти рішення, тому адміністративний суд позбавлений можливості підміняти інших суб`єктів владних повноважень.
Разом із тим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд зазначає, що за змістом положень та приписів статей 9, 77, 242 Кодексу адміністративного судочинства України, висновується обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність ухваленого рішення, дії чи бездіяльності, а також фактичні обставини, які призвели до вчинення тих чи інших дій, або не зумовили обов`язку для вчинення того чи іншого виду діяльності, та унеможливили ухвалення будь-якого іншого рішення, відмінного від сформованого.
Натомість, за позивачем зберігається право піддати сумніву обставини та факти, що спричинили виникнення конкретних публічно-правових відносин, у ході яких, ймовірно, було порушено право позивача, забезпечивши суд належними та допустимими доказами факту спричиненого правопорушення.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022 у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб`єктом владних повноважень було вчинене бездіяльність щодо ненадання відповіді на запит в частині здійснення нарахування та виплати грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови №153.
Між тим, суд не перебирає на себе дискреційні повноваження відповідача щодо визначення підстав, за яких позивачеві належить/не належить спірна виплата.
Тому з метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними дії щодо неналежного розгляду питання виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 у розмірі 1 млн. грн та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 у розмірі 1 млн. грн., з урахуванням висновків суду у даній справі.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача виплатити позивачу додаткову винагороду, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28 лютого 2022 р. №168 за період його відпустки для лікування після травми за період з 28.07.2024 по 28.08.2024, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (частина перша статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Частиною другою та третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За змістом абзацу 1 частини четвертої статті 9 цього Закону, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За змістом статті 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст.106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не припинив свою дію.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова № 168).
Згідно із пунктом 1 Постанови № 168, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).
Пунктом 2 розділу І вказаного Порядку визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
За змістом пункту 3 розділу І Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України телеграмою від 25.03.2022 №248/1298 доведено до відома Першому заступнику, заступникам Міністра оборони України, Державному секретарю Міністерства оборони України, Головнокомандувачу Збройних Сил України, начальнику Генерального штабу Збройних Сил України, командиру військової частини, голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачам видів (родів військ, сил) Збройних Сил України/керівникам структурних-підрозділів апарату Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України та Генерального штабу Збройних Сил України, командирам (начальникам) військових частин, установ, вимогу про те, що виплата додаткової винагороди військовослужбовцям у розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам військових частин (пункт 5). У період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмір 100000,00 грн за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії (пункт 8).
23 червня 2022 року з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.
За змістом пункту 7 Окремого доручення у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також, включати військовослужбовців, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної комісії).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - довідка), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
У довідці обов`язково зазначати: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травма, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн. за час цієї відпустки.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 внесено зміни до “Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, та доповнено Порядок № 260 новим розділом. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Так, відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер);
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення), - за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно із пунктом 11 Розділу XXXIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Пунктом 12 Розділу XXXIV Порядку №260 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
З системного аналізу наведених норм права вбачається, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, встановлено додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
З аналізу норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок такого поранення або перебування у відпустці у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 13.06.2024 матрос ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого передпліччя, яке пов`язане із захистом Батьківщини, відповідно до довідки про обставини травми від 14.06.2024 №2643.
Згідно висновку військово-лікарської комісії №4241, викладеному у довідці ВЛК від 26.07.2024 №4240, у позивача встановлено стан після відкритого осколкового поранення правого передпліччя у вигляді травматичної невропатії правого серединного та променевого нервів з тимчасовим порушенням функції. Травма легкого ступеня, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.
Натомість, лише висновком військово-лікарської комісії від 14.10.2024, тобто через понад два місяці, травма була кваліфікована як тяжка.
Приписами Розділу І глави 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України №402 встановлено, що скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 “Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення”.
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.
Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.
У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України “Про звернення громадян”.
Матеріали справи доказів оскарження позивачем висновку ВЛК від 26.07.2024 №4241 не містять. 
Отже, на момент надання позивачу відпустки для лікування після поранення та протягом усього спірного періоду чинним був висновок військово-лікарської комісії від 26.07.2024 №4240, відповідно до якого отримане позивачем поранення було віднесено до травми легкого ступеня тяжкості. При цьому матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем зазначеної постанови ВЛК у порядку, визначеному Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, її скасування чи перегляду до завершення періоду відпустки для лікування, за який заявлено вимоги про виплату додаткової винагороди. 
Хоча висновком ВЛК від 14.10.2024 №1697 поранення позивача було визначено як поранення тяжкого ступеня, такий висновок прийнято після завершення спірного періоду та не змінює того факту, що під час перебування позивача у відпустці для лікування відповідач керувався чинними на той час медичними документами, відповідно до яких поранення позивача було кваліфіковано як травму легкого ступеня тяжкості.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні передбачені законодавством підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 28.07.2024 по 28.08.2024.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, а саме: додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28 лютого 2022 р. №168 за період його відпустки для лікування після травми за період з 28.07.2024 по 28.08.2024 є правомірними, адже висновок військово-лікарської комісії у спірному періоді відпустки на лікування не кваліфікував отриману позивачем травму як тяжку.
Отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах передбачено, про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду питання виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 у розмірі 1 млн. грн.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути питання щодо виплати ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 у розмірі 1 млн. грн., з урахуванням висновків суду у даній справі.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА